Poděkování za péči o růže u fary

Chtěl bych tímto poděkovat všem, kteří se starají o žluté růže pod farou. Tomu záhonu věnovala hodně úsilí moje babička Marie Lorencová. Děkuji též kolegům z městského úřadu, že nám umožnili jako vzpomínku na ni umístit u růží lavičku (kterou vymysleli a nechali vyrobit Iva a Leoš Tupcovi). Je to už více než 3 roky, co babička zemřela. Místo je ale pořád stejně krásné. Sluší se připomenout, co o něm psala babička před lety:

> Před 26 lety byli vysláni, aby spravovali naši farnost, dva kněží – otec František Beneš a otec Jiří Štorek. Převzali zpustlý, více než 70 let neopravovaný kostel a podobně zpustlou farní zahradu. Byli ještě mladí a zdraví; nezalekli se toho, co je čeká. Otec František začal hned shánět vše, co bylo třeba zařídit. K tomu vždy jako první nabídl své vlastní pracovité ruce. Přidali se další ochotní a obětaví farníci a opravy kostela i fary se rozběhly.

> Také farní zahrada se proměnila z džungle v užitnou. Otec František vlastnoručně za pomoci pana Mikysky vykopal nehezká křoviska pod zdí farní zahrady, na pozemku města Litomyšle. Po odklizení těchto křovisek se objevil kdysi označený široký záhon. Ten přímo vyzýval k tomu, aby do záhonu byly vysázeny rostliny pro krásu i radost kolemjdoucích. Přidalo se několik dalších pracovitých rukou, staraly se o zahradu, vypěstovaly na ní mimo jiné sadové žluté růže jménem lichtkönigin lucia a vysázely jich dlouhou řadu do záhonu pod zdí farní zahrady; také řadu narcisů, tulipánů i kosatců.

> Tak, jak rozkvétal při opravách kostel, farní budova i zahrada, rozkvetl i záhon pod zdí farní zahrady. Jako první po konci zimy a pro radost kolemjdoucím vykvetl záhon krásných jarních květin a v čase, kdy probíhá festival Smetanova Litomyšl, vykvetla pokaždé v plné kráse dlouhá řada žlutých růží. Je to pastva pro oči každého, kdo kolem prochází, a návštěvníci si záhon s farou často fotí.

> Za těch 26 roků jsme zestárli i my, kteří jsme se s radostí a láskou o záhon starali, a naše síly jsou po 85 letech života téměř u konce. Předáváme tento záhon, který je nyní okopán a ošetřen tak, jak to rostliny vyžadují, do péče majitele pozemku, města Litomyšle. Věříme, že ti, kteří se v našem krásném městě starají o zeleň, budou o tento záhon pečovat dále.

> Za všechny, kteří přiložili ruku k tomuto dílu, Marie Lorencová, rozená Kudrnová.


„Za inflaci může prezident.“ Vlivný profesor popsal, odkud Babiš získá 200 miliard

Nejcitovanější český ekonom a profesor Univerzity Karlovy Tomáš Havránek popisuje, jak může elektronická evidence tržeb ovlivnit ekonomiku a kde vláda může snadno získat chybějící peníze. V pořadu Spotlight Aktuálně.cz vysvětlil, zda ministryně financí Alena Schillerová (ANO), která ho často cituje, interpretuje jeho slova správně.

Havránek také navázal na kritiku České národní banky (ČNB) z minulosti. Tentokrát kvůli hypotékám anebo kvůli tomu, jak spravuje devizové rezervy.

„Pokud chcete mít hypotéky dostupnější lidem, tak je mnohem snazší omezit regulaci ze strany České národní banky, která je z mého pohledu extrémně přísná,“ říká expert, kterého databáze vědeckých prací RePEc označuje jako nejcitovanějšího českého ekonoma.

V současné době je velmi těžké získat hypotéku, a to nejen kvůli vysokým úrokům, ale i kvůli tomu, kolik musí mít lidé našetřeno, aby jim banka úvěr schválila, připomíná profesor.

„Podle mě je to naprosto přehnaná reakce na velkou finanční krizi, která fungovala v Americe u hypoték v úplně jiných podmínkách než u nás. V Česku to vůbec nehrozí,“ tvrdí Havránek.

## „Nechte rozhodnutí na lidech“

„Daleko víc bych nechal rozhodnutí – zda si hypotéku vzít, nebo ne – na lidech a bankách, aniž by jim stát diktoval tak přísné podmínky. Hypotéka není riziková věc ani pro toho, kdo si ji bere, ani pro banku, která má jistinu,“ říká.

Havránek pracoval v letech 2016 až 2018 jako poradce viceguvernéra ČNB Mojmíra Hampla. Kritiku centrální banky proto bere i jako sebekritiku. Například v tom, že víc netlačil na to, aby ČNB lépe spravovala devizové rezervy.

„Naše země má poměrně velký majetek v zahraničí, devizové rezervy,“ popisuje s tím, že by se podle něj tyto prostředky měly investovat, aby vydělávaly. „Centrální banka to už trochu dělá, ale málo, hrozně málo a pozdě. Po deseti letech, co ten balík peněz má, nemá ještě ani 30 procent zainvestovaných například v akciích,“ říká.

Právě v této oblasti se tak skrývají obrovské zisky, které si nakonec může vláda „stáhnout“ do státního rozpočtu, říká ekonom. Ze zákona totiž po uhrazení ztráty a vytvoření rezerv smí bankovní rada rozhodnout o převodu zisku do státního rozpočtu.

## ČNB by měla investovat do akcií

Do akcií by podle něj mohla ČNB vložit až 70 procent rezerv. Teď tam má necelých 30 procent. „Tím bychom vydělali každý rok do státního rozpočtu minimálně 100 miliard korun navíc,“ odhaduje. Reálné je to podle něj za čtyři až pět let.

„Možná by to bylo až 200, podle toho, jak přesně bychom to udělali. Dnes máme roční schodek rozpočtu kolem 300 miliard korun a těch 100 nebo 150 bychom snadno získali tímto způsobem. Aniž by to někoho bolelo. Je to jenom jednoduchá aplikace standardní mezinárodní praxe,“ zdůrazňuje Havránek, který už dříve psal o tom, že by si vláda mohla z centrální banky peníze snadno vzít.

## Za inflaci odpovídá prezident

Havránek také připomněl, že je ve světovém kontextu poměrně nestandardní, že vedení centrální banky vybírá sám prezident bez schválení například senátem. „Není to úplně výjimečná věc, ale je to nestandardní a rozhodně to vede k některým, řekněme, iracionálním volbám,“ tvrdí ekonom.

„Vlastně tak v našem systému za inflaci odpovídá pan prezident. Tím, že jmenuje celé vedení ČNB, tak je za několik let inflace podle standardní makroekonomické teorie zcela odpovědností pana prezidenta,“ upřesňuje.

Havránek nejmenoval konkrétního prezidenta, šlo mu jen o popis toho, jakou proceduru stanovuje zákon. Ze sedmi členů bankovní rady jmenoval současný prezident jen Jakuba Seidlera. Zbytek jeho předchůdce Miloš Zeman. Volby prezidenta jsou tak z hlediska inflace důležité mnohem víc než volby do sněmovny, poznamenal Havránek.

Způsob, jakým se v Česku jmenuje vedení centrální banky, Havránek poměrně ostře kritizoval už v minulosti v jednom ze svých textů. „Systém degeneroval v léno, výsledkem je diktatura jednoho názoru,“ napsal před dvěma lety v textu pro Seznam Zprávy, kde se opřel do ČNB za nezvládnutou inflaci.

Vlajková loď této vlády v podobě EET má odstartovat příští rok a Havránek za tenhle plán vládu chválí, přestože ho označil za mírně kontroverzní. „Tím, že zavádíte EET, zvyšujete daně. Ne všem, ale těm lidem, kteří třeba mají nějakou malou živnost a doteď pro ně bylo snazší se jim vyhýbat,“ vysvětluje.

Díky EET hodlá kabinet Andreje Babiše (ANO) vybrat skoro dvacet miliard korun. Profesor Havránek odhaduje, že by to mohlo být až 30 miliard.

Když se k penězům vybraným navíc díky EET připočítají peníze z výdělků centrální banky, má už podle Havránka vláda pokrytou velkou část schodku. A není nutné drasticky šetřit anebo plošně zvyšovat daně, říká.

Jako další zdroje peněz pak Havránek označil bezhlavé utrácení ministerstev na konci roku. „Každý, kdo tohle zažil, ví, jak zbytečně se v prosinci utrácí,“ tvrdí. A to jen proto, že se ministerstva bojí, že pokud peníze neutratí, o to méně dostanou v příštím roce. Havránek odhadl, že jde o dvě procenta rozpočtu, tedy zhruba 40 miliard, které se každý rok vydají zbytečně.

Ekonom také vysvětlil, jak to je s růstem ekonomiky, který by měla podle vlády zajistit právě EET. Ministryně financí Alena Schillerová (ANO) ho totiž často cituje, naposledy když řekla, že v minulosti po zavedení elektronické evidence tržeb došlo k nárůstu HDP dvě až tři procenta. A po zrušení naopak k poklesu zhruba ve stejném objemu.

Podle Havránka sice ekonomika opravdu vzrostla, ale pouze účetně. Český statistický úřad totiž měří hrubý domácí produkt (HDP) – tedy velikost ekonomiky – způsobem, kdy do něj odhad šedé ekonomiky započítá. Oficiální výše HDP tak už obsahuje čísla za šedou ekonomiku.

„Když zavedete EET, nepochybně se část té šedé ekonomiky obílí, najednou máte doklady, platíte z toho daně. ČSÚ to umí spočítat,“ vysvětluje. Statistický úřad nicméně nedokáže okamžitě přepočítat odhad šedé ekonomiky, který do celkového výpočtu HDP zahrnuje. V datech ČSÚ tedy zůstane na zhruba stejné úrovni. „A v tom momentu je tam najednou dvakrát,“ uzavírá Havránek.

## Témata rozhovoru

- 00:00–08:00 Kolik by se mohlo vybrat na daních na elektronické evidenci tržeb (EET) a co to bude znamenat pro ekonomiku? Proč je zavádění EET mírně kontroverzní a jaký dopad bude mít nový systém evidence tržeb na živnostníky?
- 08:01–12:00 Proč vláda nemusí šetřit a kde by mohla snadno získat peníze, které by pokryly velkou část stamiliardového schodku státního rozpočtu, aniž by musela dramaticky škrtat nebo zvyšovat daně?
- 12:01–20:00 Jak by mohly zlevnit hypotéky? Měla by ČNB zvyšovat základní úrokové sazby? A jak se ekonom Tomáš Havránek dívá na slovní přestřelku mezi guvernérem České národní banky a premiérem Andrejem Babišem kvůli ceně úvěrů v ekonomice?
- 20:01–40:11 Proč podle něj za inflaci může prezident? Jak je na tom česká ekonomika, které skupiny obyvatel jsou nejohroženější a jak nebezpečné je zvyšování státního dluhu?


Očima byznysu: Nemovitosti jsou pro většinu Čechů špatná investice

Češi berou byty, domy a pozemky za nejbezpečnější investici. Nemovitosti jsou ale dnes riskantní sázkou na českou politiku, demografii a korunu, píše v komentáři ekonom a profesor Univerzity Karlovy Tomáš Havránek.

Written by the original outlet, not by the author.

Běžný Čech investuje jen do nemovitostí, pokud má peníze. Podle České národní banky (ČNB) tvoří reálná aktiva (tedy především tuzemské nemovitosti) 95 % celkového čistého jmění českých domácností. Jasně, je to lepší než držet balík na bankovním účtu, kde ho sežere inflace. Ale z ekonomického hlediska je taková sázka na jediného koně nebezpečná. Důvody jsou tři.

Zaprvé, česká politika. Krize bydlení není přírodním zákonem, ale naší volbou. Nejsme Singapur, kde by už nebylo kde stavět. Jenom řepka zabírá dvaapůlkrát víc půdy než všechny zastavěné plochy a nádvoří v republice. Až vláda a města místo biologických pouští dotovaných biopaliv povolí domy a stromy, třeba v poměru 1:1, ceny nemovitostí v některých místech klesnou o desítky procent a budeme na tom lépe i z pohledu klimatu, biodiverzity a udržení vody v krajině.

Zadruhé, česká demografie. Nebudeme Japonsko, kde ceny komerčních nemovitostí po roce 1991 spadly o 70 %, u rezidenčních o 50 %. Přesto se vyplatí zeptat se: Kdo bude v českých domech a bytech za 40 let bydlet? Možná k nám přijdou miliony Slováků a Ukrajinců, ale pokud ne, kdo bude platit ty nájmy, které nakonec ceny bytů určují? Osobně se bojím, že nikdo, že český trh s nemovitostmi čeká těžká kocovina, až si to uvědomí.

Zatřetí, česká koruna. Dává smysl mít nějaká aktiva v korunách, protože většina výdajů je v korunách. Ale investovat v zahraničí už se bát nemusíme; trendové posilování koruny skončilo v roce 2008. Naopak – až se vaši sousedé naučí investovat v zahraničí, budou kupovat eura a dolary, a tím tlačit na oslabování koruny. Něco podobného se děje poslední roky v Japonsku, jehož měna oslabuje i proto, že se japonské domácnosti učí investovat v USA.

## Lepší akcie než další byt

Jaké ponaučení z toho plyne pro někoho, kdo se nechystá umřít během příštích 10 let? Opatrně s dalšími nemovitostmi. Většinou nějakou už máte, nebo zdědíte po rodičích, často i chatu. Pokud nedědíte a bydlíte v nájmu, užijte si svobody, kterou to přináší. Máte-li volné peníze, nakupujte postupně globální akcie. To je doporučení moderního ekonomického výzkumu: Sice vám bohatství nezaručí (budoucnost nevidíme), ale nic moc rozumnějšího s penězi udělat nejde.

A co riziko, kolísání cen akcií? Ano, vysoký dlouhodobý roční výnos kolem 6 % v průměru po odečtení inflace je právě odměnou za riziko, které na sebe berete. Zadarmo vám nikdo peníze nedá. Financováním firem pomocí nákupu akcií si berete podíl na jejich zisku, který plyne hlavně z technického pokroku. Na rok nebo na dva to kvůli kolísání nemá cenu, ale pokud si můžete dovolit mít peníze zaparkované 5–10 let, je to racionálnější volba než státní dluhopisy.

Že to nezvládnete? Dnes je to otázka několika minut a moji 65+ rodiče to zvládají v pohodě. České investiční společnosti rády pomohou nakoupit diverzifikované akcie z celého světa, ale smiřte se s tím, že jim za to zaplatíte poplatek kolem 1 % ročně, takže nedostanete čistého 6 %, ale 5 %. Pro většinu Čechů je to dobrý deal: Každý měsíc malou částku přes trvalý příkaz, nemusíte se o nic starat a máte peníze zainvestované tak, jak to dělají bohaté domácnosti ve vyspělých zemích.

Další možností je založit si účet u brokera a kupovat podíly na akciích (ETF) sami. K tomu je potřeba si i sami směňovat koruny na eura. Ne vždy to jde celé dobře automatizovat a ne každému se to vyplatí, ale můžete se dostat k celkovému poplatku jen 0,2 % pro diverzifikované portfolio globálních akcií (FTSE All-World, VWCE). Kupujte postupně a pomalu, ne všechno najednou.

## Dětem kupte ETF, ne pozemek

Sám to dělám stejně: Volné peníze investuji jak přes české investiční společnosti, tak přímo přes brokera. České společnosti kromě pohodlí nabízejí levné a daňově výhodné produkty na důchod a pro děti. Založit akciovou pozici dětem je mimořádně rozumné, a pokud neuděláte nic jiného, měli byste se zamyslet alespoň nad tím. Ještě znovu a jinak: Nešetřete dětem na účtu, nekupujte jim byt nebo pozemek. Kupujte jim každý měsíc ETF na globální akcie, klidně jen za 500 Kč.

Akcie mohou spadnout, jak jsme to viděli během finanční krize nebo za covidu. Globálně se ale zase zvednou, což bude platit tak dlouho, dokud bude fungovat inovativní tržní systém a technický pokrok. Samozřejmě, možná oboje skončí. Může přijít nukleární válka, díky které bude mít moje portfolio hodnotu plus minus nula. Ale to bych měl jiné starosti než stav účtu. Pokrok může skončit, ale bez růstu produktivity nebudou peníze ani na další růst cen bytů.

Sečteno a podtrženo, většina z nás už má silnou expozici v českých nemovitostech – buď vlastníme, nebo zdědíme. Zvyšovat tuhle expozici dál je nerozumné. Nejlepší diverzifikací s dlouhodobým výnosem jsou globální akcie. Ty mají oproti nemovitostem navíc tu skvělou výhodu, že je můžete rychle prodat, když zrovna potřebujete hotovost. Tím pádem vám stačí malá rezerva na spořicím účtu v řádu několika platů; zbytek může vydělávat.

Pokud vás suché ekonomické argumenty nepřesvědčí, že akcie jsou lepší než další byt, zamyslete se nad tímhle: Moje portfolio mi nevolá ve dvě hodiny ráno, že mu od souseda shora teče voda.


Miroslav Brýdl na vrcholu sil

*K 85. narozeninám otce zakladatele moderní Litomyšle*

Jako kluk jsem měl dva vzory: Neila Armstronga a Mirka Brýdla. Zatímco s panem Armstrongem jsem se žel setkat nezvládl, mám tu velkou čest si s otcem zakladatelem moderní Litomyšle nejen tykat, ale i zajít s ním občas na pivo do Veselky.

Proč si nejenom my vyrůstavší v devadesátých letech Mirka tolik vážíme? Protože díky němu jsme na Litomyšl tak strašně hrdí. Pyšní bychom asi byli tak jako tak: předkové řady z nás v Litomyšli žili od počátku záznamů a statisticky pravděpodobně mnozí patříme mezi potomky těch, kdo město před tisíciletím zakládali. Ale díky Mirkovi je Litomyšl výjimečná a ve své kráse mimořádně živá.

Prostor Lilie mi nedovoluje vyjmenovat všechno krásné a důležité, co Mirek pro Litomyšl vydobyl. Lépe to popisuje on sám ve své knize, kterou všem doporučuji a opisovat z ní nebudu. Vypíchnu jednu věc: Klášterní zahrady. Po světě jsem viděl spoustu úžasných míst, ale málokteré mě takhle dojme. Všechny prohlídky města se zahraničními přáteli končím právě tam. Klášterky jsou zlatý hřeb Litomyšle.

Bez Mirka Brýdla by dost možná Klášterky nebyly, a stejně tak hromada dalších věcí, co máme rádi. Jak to Mirek dokázal? Důvody jsou tři: vášeň, důraz, vytrvalost. Mirek chtěl pro Litomyšl velké věci a neustoupil z nich. Dodnes ho vášnivě zajímá, co se v Litomyšli děje, pořád si k tomu řekne svoje, pořád zavolá ministrovi, když je to potřeba, pohádá se do krve. I mně klidně řekne, že píšu nesmysly. A víte co? Od něj to beru, ostatně může mít pravdu!

Nemáte-li vášnivý zájem o všechno ve městě, můžete být dobrý úředník, ale ne starosta. Mirek tuhle vášeň měl a má. Navíc potřebujete důraz: máte spoustu kontaktů na důležité lidi díky svému charismatu a kulturní přitažlivosti Litomyšle. K přetavení kontaktů na užitek pro město je ale potřeba tvrdý tah na branku a schopnost zatlačit i nahoře, v čemž Mirek vyniká. A vytrvalost: když vám řeknou, že to nejde, zkusíte to jinak a znova a znova a znova. Každý úředník reaguje na šéfa; každý šéf reaguje na veřejné mínění. Oni nakonec uhnou.

Přiznám se, že ani já jako největší Mirkův fanoušek ne vždy úplně souhlasím se vším, co se ve městě dělo a děje. Ale možná právě v tom je Mirkův nejsilnější odkaz: naučil nás brát Litomyšl vášnivě vážně. Zlobíme se o ni, hádáme se o ni, ale záleží nám na ní; zaslouží si to nejlepší.

A když člověk dělá, co mu čas a síly dovolí, ale Litomyšl mu pořád připadá nedokonalá, možná je nejlepší projít se do Klášterních zahrad a připomenout si, že žijeme v jednom z nejkrásnějších měst Evropy. I díky Mirku Brýdlovi.


Budou mít naše vnoučata co pít?

Občas zavlažujeme trávník před domem a lidé se nás ptají, odkud bereme vodu. Inu, ze studny. V extrémním suchu mělkým studním voda opravdu může dojít, viz léto 2018. Ale může se stát, že naše vnoučata v Litomyšli nebudou mít co pít? Osobně bych se trápil jinými věcmi. Důvody jsou níže a byli jsme požádáni, abychom je rozepsali do Lilie.

Litomyšl leží na Vysokomýtské synklinále, hydrogeologickém rajonu 4270, jedné z významných artéských struktur České křídové pánve. Voda pod námi sice není v dutině jako v jezeře, ale je v křídových pískovcích, v pórech a puklinách hornin, zjednodušeně jako v obří nasáklé houbě. Tato houba se doplňuje srážkami ve výše položeném okolí (od Vysočiny po podhůří Orlických hor) a voda k nám pomalu stéká podzemím.

Teď čísla. Plocha rajonu je 796 km². Ženevské jezero má 584 km². Rozlohou tedy náš podzemní vodní systém překonává největší alpské jezero o třetinu. Objemově to samozřejmě úplně srovnat nelze, porézní pískovec není volná hladina. Ale jako představa rozsahu to funguje.

Podle Rebilance zásob podzemních vod České geologické služby je využitelné množství vody ve Vysokomýtské synklinále 2 270 litrů za sekundu. To je přibližně 196 milionů litrů denně. Při průměrné domácí spotřebě kolem 88 litrů na osobu a den by takový zdroj stačil pro více než dva miliony lidí. Každý den! Reálně se dnes z celého rajonu čerpá kolem sedmi procent využitelné kapacity.

Zalévání zahrad ze studní tedy v Litomyšli není a nebude vodohospodářský problém. Neznamená to, že se má vodou plýtvat. Znamená to jen, že běžná zahradní studna, jakkoli využívaná, nemůže Litomyšl připravit o pitnou vodu.

Skutečné starosti o pitnou vodu jsou jinde. Kvantitativní stav vodního útvaru je hodnocen jako dobrý. Ještě znovu a jinak: málo míst na světě má tolik dostupné vody jako my; voda nám nedojde. Horší je stav chemický: pesticidy, dusičnany a stopové znečištění. Tam patří naše pozornost: co dlouhodobě pouštíme do půdy a krajiny.

A co můžeme udělat my sami? Potřebujeme vodu v krajině, blíž povrchu, no a tu tam neudrží zákazy zalévání ani nesekání městských pozemků. Udrží ji kořeny stromů, stín a organická hmota v půdě. Vzrostlý strom odpaří v horkém dni desítky až stovky litrů vody, ochladí okolí a zpomalí odtok srážek. Litomyšl a okolí by proto měly mít víc alejí, remízků a zelených pásů podél polí. Osobně bych rád viděl zalesňování městských pozemků kolem Litomyšle. A když to nejde oficiálně, neříkejme tomu les, ale park. Blíží se volby, dá si to někdo do programu?

Vody pod nohama máme dost. Stromů nad hlavou bychom mohli mít víc.


Stress-testing research with AI, now super easy and fully automated

Last December we shared a protocol for stress-testing (meta-)research by making AI models argue and keeping what survives. But running it by hand (opening several models, copying outputs back and forth) is a chore and our original automation via a GPT agent was not reliable.

So we automated the protocol using Claude Code. After a one-time setup it is a single sentence: you describe the task, and the skill (built with Zuzana Irsova) has Claude call OpenAI's Codex, runs the critique and synthesis rounds, and gives you a memo with the full trail of the debate.

[https://github.com/tjhavranek/mad-research](https://github.com/tjhavranek/mad-research)

We built it with meta-analysis in mind, but it works on any paper, proposal, or task. More generally, it is a simple way to have one AI check another's work. A worked example (WAIVE vs. MAIVE) is included so you can see what it produces.

The manual protocol (including a four-model version with Gemini and Grok in addition to Claude and GPT) is still here if you prefer copy-paste:

[https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol](https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol)

Try it on something you are working on and tell us how we could improve it!


Nepořádek u autobusového nádraží

Chtěl bych poděkovat panu starostovi, že se aktivně a opakovaně snaží řešit problémy romské komunity v Litomyšli. Kdo zná situaci v České Třebové, bude vědět, že naše problémy jsou oproti těm třebovským malicherné. Děti se nebojí chodit do školy, nemusí nosit kapesné, aby si koupily fyzickou bezpečnost; o dalších věcech radši psát nebudu.

Přesto za sebe konstatuji, že problém máme, že se nám pomalu vytváří vyloučená lokalita někde v rozmezí od nádraží k novým bytovkám u parku Zdeňka Kopala. Těžko to dopadne jako ve Třebové, ale zdá se vám to v pořádku? Není snadné teď pro děti projít přes autobusové nádraží, aniž aby slyšely řadu sprostých slov, často adresovaných přímo jim. Jeden zastupitel mi říkal, že jeho syn se dal na bojová umění, aby se nebál tamtudy chodit. Tohle chceme?

Jasně, ti lidé (a ne vždy jiné než většinové barvy kůže) to mají v životě těžké. Je správné jim pomoct, když to jde. Ale Američané mají rčení – vedle mrkve je někdy potřeba taky klacek. Jinak se tomu taky říká drsná láska. Měli bychom více dbát na dodržování elementárního pořádku. A to je úloha vedení města a městské policie. Když přitlačíme, bude to finále dobré hlavně pro ty samotné výtržníky, bílé či jiné, kteří bohužel jinak nemají žádné vychování, žádné mantinely, žádnou životní perspektivu.

Typická námitka je, že ti lidé vlastně nic protiprávního nedělají. Ale sprosté nadávání je přestupek, stejně jako porušování pořádku jiným způsobem. Uvítal bych, kdyby v tomto městská policie (a znovu, i vedení města, které ji jediné může úkolovat) byla výrazně důraznější, aktivnější, kreativnější, kdyby více upřednostnila přítomnost v této lokalitě (znovu, od nádraží k novým bytovkám) a s těmito lidmi mluvila, uplatňovala svou autoritu, pokutovala, legitimovala, kdykoli to je možné, využívala všech možností, které ze zákona má.

Jiná města v takových situacích zavádí bezdoplatkové zóny, což by všechno vyřešilo, ale na což asi apetit mít nebudeme. Státní dávky na bydlení jsou samozřejmě jediný důvod, proč tento problém máme v Litomyšli, kde jinak bydlení není levné. Můj kamarád vlastní několik domů v Mostě a velmi si ten byznys pochvaluje. To je také důvod, proč dávky na bydlení zvyšují pravicové i levicové vlády – dotační/dávkový byznys je nejlepší byznys, daňový poplatník to zaplatí rád a výsledek je skvělý.

Mně do toho vlastně nic není. Moje děti na nádraží nechodí, já tam taky skoro nechodím. Ale je mi docela líto, že něco takového je k vidění v Litomyšli, a zajímalo by mě, jak se k tomu před volbami postaví jednotlivé strany. Hezké jaro všem!


Japonský vládní dluh: katastrofa, nebo vlastně chytrý byznys?

Japonsko za vypůjčené peníze nakupuje majetek doma i v zahraničí. Skutečný čistý dluh země je tak násobně nižší, než se píše. Země navíc vydělává ročně 6 % HDP, píše v komentáři ekonom a profesor Univerzity Karlovy Tomáš Havránek.

Jak může nějaká země mít státní dluh o 2,5násobku výkonu ekonomiky a nemít fiskální krizi? Nová studie stanfordských ekonomů dává odpověď. Japonsko si napůjčovalo giganticky, ale ty peníze většinou neprojedlo, ale investovalo: koupilo aktiva za 180 % HDP, třeba akcie doma a v zahraničí. Čistý dluh je tak srovnatelný s USA a řadou evropských zemí.

Protože si Japonsko půjčuje levně od vlastních obyvatel a investuje do aktiv s vysokým výnosem, od roku 2012 tím každoročně vydělává v průměru 6 % HDP. To mu umožňuje udržovat stabilitu veřejných financí a dlouhodobě nízkou inflaci i v situaci trvale klesající populace dané kolabující porodností a urputným odporem k imigraci.

Zní to příliš dobře na to, aby v tom nebyl nějaký háček? Správně. Situaci Japonska (a v jistém smyslu obdobnou situaci Česka, k čemuž se dostaneme) jsem probíral v únoru na Stanfordu s autory studie a v březnu v Osace s japonskými autory zatím neveřejné reakce. Problémy jsou dva: riziko a nejasná ziskovost japonských investic.

Začněme se ziskovostí. Japonští makroekonomové mi tvrdí, že skutečný roční výnos od roku 2012 (Abenomics, kvantitativní uvolňování) je menší než 6 % ze stanfordské studie. Hlavně jde o oceňování jednotlivých aktiv vlastněných japonským veřejným sektorem. Ocenění tržním benchmarkem vychází optimističtěji než použití národních účtů. Oba týmy se ale shodnou, že výnos je značný.

## Stát vydělává, domácnosti prodělávají

Druhým problémem je riziko. Japonský dluh je financován hlavně úsporami domácností: dvojnásobek HDP je ve vkladech s nulovým úrokem. Vláda za tyhle peníze kupuje výnosné akcie a dluhopisy. Ale riziko nezmizí, je přeneseno na domácnosti, které navíc ve finále nesou i kurzové riziko, protože většina těch investic probíhá v zahraničí. Japonsko je tak obřím hedgeovým fondem, carry-traderem, případně fondem bohatství s vypůjčenými penězi.

Může to fungovat jen proto, že japonské domácnosti jsou ochotny masivně prodělávat ukládáním svých peněz do bank. Proč to dělají? Důvody jsou dva. Zaprvé, až do 90. let byly výnosy dobré. Zadruhé, Japonsko mělo historicky silnou regulaci bránící investicím do akcií. Některé zvyky se těžko mění a japonské domácnosti se akcií pořád bojí. Ve výsledku to za ně dělá stát skrze Bank of Japan a veřejné penzijní fondy.

Sami už vidíte paralely s českou situací: domácnosti i u nás „spoří" masivně za záporný reálný úrok v bankách a stát drží cca 50 % HDP aktiv v zahraničí skrze rezervy České národní banky. Čtvrtina těchto aktiv už je správně investována na výnos (tedy do akcií), i když v porovnání s Japonskem to děláme mimořádně pomalu a opatrně. Podobně jako v Japonsku i u nás potřebujeme naučit domácnosti, aby do akcií investovaly samy.

Osobně obdivuji odvahu, s jakou Japonci v roce 2012 nabrali kalkulované riziko, aby oddálili rozpad cenové a finanční stability. Přesně tohle naše ČNB odmítla udělat v roce 2017. Ale japonské zapákování je moc i na mě: už nejde, aby Bank of Japan v budoucnu výrazněji zvýšila úroky. Vypadá to jako sashimi zdarma, ale i Japonci budou muset nakonec zaplatit účty: inflací a finanční represí.


Když screening odhalí cukrovku u dítěte


Mladí florbalisté zlatí na největším evropském turnaji!

Každý leden se v Praze koná turnaj Prague Floorball Cup; na letošní sedmý ročník přijelo přes čtyři tisíce hráčů ze šesti zemí. Rozsahem se jedná o největší a kvalitou nejprestižnější florbalový turnaj pro děti v Evropě.

Litomyšl do tohoto neoficiálního mistrovství střední Evropy vyslala tým chlapců narozených v roce 2015, v jejichž kategorii se střetlo 24 špičkových týmů. Logika turnaje je neúprosná: stačí jediná prohra v jakémkoli zápase a zlatý sen se rozplývá. Vloni jsme vybojovali čtvrté místo; mety nejvyšší nám unikaly.

To se změnilo až letos, kdy tým ve složení Antonín Culek, Filip Havránek, David Jána, Kryštof Slavík, Oliver Švihel a Michal Vavřín vybojoval vytoužené zlato! Tonda byl navíc vyhlášen nejlepším střelcem turnaje a Tofi ovládl brankářské statistiky. Náš tým ovšem zdobila vyrovnanost, kdy góly sázeli všichni hráči.

V cestě za jedním z historicky největších úspěchů dětského sportu v Litomyšli museli kluci porazit osm týmů, z nichž hned čtyři patří k velkoklubům, jejichž A tým hraje nejvyšší ligu: Bohemians, Mladá Boleslav, Chodov Praha, Liberec. Jak už to na velkých turnajích bývá, zápasy se neobešly bez zlomených florbalek a vypjatých emocí – ale nezranil se nikdo a na konci jsme se skamarádili i s úhlavními soky z Plzně.

V základní skupině jsme si poradili s Libercem (7:2), Vyškovem (3:0) i Otrokovicemi (7:2). Velký respekt jsme měli z Mladé Boleslavi, která nás v minulých letech často porážela výrazným rozdílem. Tentokrát jsme však díky koncentrované hře a skvělému výkonu gólmana zvítězili 4:1. Skupinu jsme zakončili suverénní výhrou 5:0 nad tradičním soupeřem z Chodova. Postoupili jsme tak jako loni do finálové skupiny, kde jsme však dosud žádný zápas nevyhráli. Prokletí jsme zlomili hned na úvod proti brandýskému Falconu, který jsme zdolali 3:1 a zajistili si medaile.

Následovali hlavní favorité: Plzeň a Bohemians. Oba týmy jsme znali z minulých let a zatím se nám je nepodařilo porazit. Plzeň hrála tvrdě a krásně vyhrocený zápas jsme zlomili až v posledních minutách. Ani Bohemka nám ve finále nic nedarovala. Ve skvělé atmosféře plné haly jsme si ale vypracovali dvougólový náskok, udrželi ho až do konce a mohli zvednout nad hlavu trofej pro vítěze turnaje.

Florbal v Litomyšli si můžete kdykoli nezávazně vyzkoušet. Tréninky pro kluky i holky do 10 let jsou v úterý v 15:00 a v pátek ve 13:30 hodin; pro starší děti v pondělí 15:30, středu 15:30, pátek 15:00 hodin. Vždy v městské sportovní hale (za modrou školou). Stačí si přinést sálové boty, pití, kraťasy, tričko. Florbalku trenéři půjčí a též moje děti vás tam rády uvidí.


Co ukazují stovky studií o investování: akcie vycházejí nejlépe

Koupit akcie? Dluhopisy? Využít hedgeové fondy? Otázkou, které formy investování peněz se v moderní ekonomice vyplatí, se zabývá i profesor Tomáš Havránek z Fakulty sociálních věd Univerzity Karlovy. Projekt na toto téma financovaný Grantovou agenturou ČR byl nedávno nominován na Cenu předsedy GA ČR.

Výsledky grantového projektu Tomáše Havránka a jeho kolegů nazvaného „Metaanalýzy výnosů strategií správy finančních investic“ byly publikovány v jedenácti odborných článcích v zahraničních časopisech. To naznačuje, že záběr byl docela široký. Jako ukázku přístupu si vyberme jednu část výzkumu – vcelku aktuální téma hedgeových fondů. Ale zastavíme se i u jiných, pro běžné lidi dostupnějších možností investování, protože i těm se profesor Havránek s kolegy věnoval.

## Jen pro bohaté

Hedgeové fondy jsou formou investování nedostupnou pro běžné investory, protože vyžadují vysoké vklady (často v milionech dolarů). Předpokládá se, že bohatí investoři mají lepší znalosti finančního trhu a mají i větší kapitál, aby ustáli případnou ztrátu. Proto jsou hedgeové fondy méně regulované státními institucemi než běžné akciové nebo dluhopisové fondy.

Manažeři hedgeových fondů mají při finančních operacích s penězi investorů větší volnost. Využívají spekulativní strategie. Fondy jsou tedy rizikovější, ale současně nabízejí vyšší výnosy. Právě vyšší výnosy jsou zvláště v nynější době zasažené vysokou inflací lákadlem pro investování do hedgeových fondů. Ale je to s těmi v průměru vyššími výnosy opravdu tak, jak říkají jejich správci?

Profesor Havránek s kolegy probrali stovky publikovaných analýz vývoje hedgeových fondů ve světě, které porovnávaly jejich výnosnost oproti jiným typům investování.

Jednotlivé studie se od sebe lišily, používaly jiné metody, zpracovávaly jinak vybraná data. Výzkumníci tedy využili statistické metody umožňující shrnout výsledky z mnoha různých studií do jedné rozsáhlé metaanalýzy.

## Publikační selektivita

Zjistili tři základní zkreslení, která ovlivňovala výsledky studií: „První zkreslení je známé u výzkumů i v jiných oblastech než v ekonomii,“ hodnotí Tomáš Havránek. „Říká se mu publikační selektivita (publication bias). Je snadnější publikovat něco, co je statisticky významné a zajímavější pro čtenáře i editory odborných publikací. Následkem toho se stává, že méně zajímavé a méně významné výsledky je obtížnější zveřejnit, přestože i ony dokreslují celkový obraz. Naštěstí v rámci metaanalýzy existují metody, které dokážou výsledky očistit, abychom mohli zjistit, jak by závěr vypadal, kdyby výzkumníci publikovali všechny výsledky, které při analýzách získají.“

## Vykazovací zkreslení

Druhým problémem pro výzkumníky je takzvané vykazovací zkreslení (reporting bias). V něm se odráží skutečnost, že výzkumníci pracují pouze s těmi daty, která jsou k dispozici. Studie, jež hodnotí hedgeové fondy, tedy zahrnují především údaje, které tyto fondy o sobě samy zveřejnily.

„Když se fondu daří, rád se pochlubí. Ale když se mu nedaří, je menší šance, že o tom dobrovolně poskytne výsledky. Když se tedy podíváte jenom na data, která jsou veřejně k dispozici, výkonnost hedgeových fondů vypadá lépe, než jaká doopravdy je,“ popisuje profesor Havránek. Výzkumníci tak při vytváření metaanalýzy musí brát v úvahu i takové studie, jejichž autoři získali přístup k datům, která nebývají veřejné dostupná. Pak se podaří do hodnocení zařadit také výsledky méně výkonných fondů.

## Zkreslení dané přežitím

Třetím problémem je zkreslení dané přežitím (survivorship bias). Ne všechny hedgeové fondy totiž přežijí mnoho let. Některé po pár letech skončí, většinou proto, že nefungují moc dobře a vydělávají málo peněz. Data o nich se pak v databázích a následných hodnoceních přestanou objevovat.

Výzkumníci proto snáze narazí na fondy, které přežívají, což znamená, že v průměru fungují lépe. Tím se však narušuje objektivní hodnocení celkové výkonnosti hedgeových fondů. Fondy se tak opět jeví v průměru jako lepší, než ve skutečnosti jsou.

## Hedgeové fondy se navzdory výhradám vyplatí

Výzkumníci proto v rámci grantu vyvinuli složité statistické metody, které jim umožňují tyto problémy popsat, odfiltrovat poznaná zkreslení a zjistit skutečnou výkonnost hedgeových fondů oproti jiným investicím.

Závěr? I po očištění od statistických klamů porážejí hedgeové fondy trh a v průměru (tedy ne všechny) dokážou investorům vydělat víc peněz než jiné způsoby investování, například podílové fondy komerčních bank.

„Tento poznatek může být užitečný nejen pro velké soukromé investory, ale také pro státní instituce,“ konstatuje profesor Havránek. Hned však opětovně zdůrazňuje, že hedgeové fondy jsou určeny pouze bohatým investorům a jsou ostatně typické spíše pro Severní Ameriku než pro Českou republiku.

## Centrální banka jako investor

Zajímavá může být pozice České národní banky. Jako centrální banka vykonává především dohled nad finančním trhem v zemi a snaží se o udržení cenové stability. „Ale je vlastně zčásti v pozici hedgeového fondu,“ připomíná Tomáš Havránek, který dříve působil také jako poradce bankovní rady České národní banky.

V minulém desetiletí totiž česká centrální banka potřebovala oslabit korunu, aby zabránila deflaci. „Takže tiskla nové peníze, tedy přesněji ‚vyklikávala‘ je na počítači. Za nově vzniklé koruny kupovala eura, aby udržela hodnotu koruny oproti euru nízko,“ říká. Během tohoto procesu centrální banka vytvořila asi dva biliony korun a za ty nakoupila eura, která má dodnes.

Vedlejším důsledkem intervencí proti koruně a také dalších transakcí bylo, že Česká národní banka má obrovskou sumu eur, aktuálně už kolem 150 miliard. To odpovídá majetku, který spravují největší hedgeové fondy v Americe.

„Tyto peníze konečně začíná ve větší míře investovat. Ale pozdě, měla s tím začít už před deseti lety, to by vydělala přes bilion korun navíc. Může se inspirovat právě hedgeovými fondy nebo jinými příklady ze zahraničí, třeba fondy bohatství Singapuru nebo Norska. Tedy dlouhodobě investovat do diverzifikovaného portfolia akcií mnoha různých firem v mnoha různých zemích. K tomu mohou být výsledky našich výzkumů inspirací,“ doplňuje Tomáš Havránek.

## Akcie jsou jistější než dluhopisy nebo kryptoměny

Řešitel projektu hodnotí akcie jako nejlepší prostředek také pro běžné investory, kteří nemohou na hedgeové fondy pomýšlet.

„Starší lidé mají instinktivně rádi zlato, mladší lidé dnes kryptoměny. Ale to nejsou investice v pravém slova smyslu. Jejich cena závisí téměř výlučně na psychologii ostatních. Když budou věřit, že ostatní budou věřit, že cena zlata nebo kryptoměny stoupne, budou ji nakupovat a cenu skutečně vyženou nahoru. A naopak. To je spíš spekulace než investice, protože bez psychologie nemá krypto, ale ani zlato skoro žádnou vlastní hodnotu,“ uvádí Tomáš Havránek.

Jak však dodává, například nemovitost je „opravdovou“ investicí, protože vynáší nájem a na jeho základě se dá zhruba spočítat, jakou reálnou hodnotu dům či byt má. Podobně akcie, které představují spoluvlastnictví nějaké firmy. Jejich cena v delším horizontu zrcadlí hodnotu firmy, protože v podobě dividendy přináší majiteli podíl na zisku. „Nákupem akcií si investor kupuje podíl na globálním technickém pokroku a s ním spojených budoucích ziscích,“ komentuje.

Za velmi spolehlivě uložené peníze se obvykle považují státní obligace (dluhopisy). „Jenomže nesmíme zapomínat, že stát má možnost ‚natisknout‘ si peníze, kterými dluhopis i úroky z něj splatí. Výsledkem tedy bude vyšší inflace a nižší reálná hodnota peněz, které dostanete zpět,“ varuje ekonom. A konstatuje, že toto akciím nehrozí, protože v době inflace firmám rostou nominální zisky, a tedy i dividendy.

„Je ovšem pravda, že v době ekonomických krizí padá také akciový trh. Z historie ale víme, že několik let po skončení krize se akcie vždy vracejí na původní hodnoty a nakonec je překračují,“ vysvětluje Tomáš Havránek.

Podle něj jsou právě akcie historicky ověřenou formou investování pro horizont deseti a více let. Dávají průměrný čistý roční výnos (tedy spojení vyplacených dividend a růstu ceny akcie) šest až sedm procent. Za poslední dvě století výnos z akcií výrazně překonával výnos z dluhopisů i zlata.

## Investice v zahraničí je výhodnější

Při investování by však drobný investor neměl kupovat akcie několika málo firem, ale postupně, v průběhu let, rozprostřít své peníze do rozsáhlejšího portfolia. Tedy využít podílových fondů nebo ještě výhodnějších fondů ETF (Exchange Traded Funds), u nichž jsou nižší poplatky a které umožňují vlastnit podíly v nejvýznamnějších firmách po celém světě.

„Je lepší investovat do zahraničních akcií než do českých, protože český akciový trh je málo rozvinutý. Aby člověk profitoval z globálního technického pokroku, musí investice směřovat do zahraničí, což už dnes Čechům umožňuje snadno a levně řada investičních firem,“ uzavírá Tomáš Havránek.


Jedna AI nestačí, nechte modely spolu bojovat

Umělá inteligence často raději přikývne nebo si vymyslí, než aby přiznala, že neví. Spoléhat na jeden model se proto nevyplácí. Způsob, jak vytěžit z AI maximum, je nechat modely bojovat mezi sebou, píší ekonomové Zuzana Havránková a Tomáš Havránek.

Nedávno jsme dostali posudky na výzkum zaslaný do jednoho ze tří světově nejprestižnějších vědeckých žurnálů. Hned první posudek radil použít jiný velký dataset, který se pro danou věc perfektně hodí. Jak jsme tohle mohli minout? Ukázalo se, že dataset neexistuje a nikdy neexistoval. Byla to typická halucinace. Část posudku za oponenta psala umělá inteligence a on si výstup neověřil.

Překvapivě mnoho chytrých lidí neumí umělou inteligenci používat účinně. Někteří ji zkoušeli před třemi lety po startu ChatGPT a pak s opovržením z halucinací odhodili. Další zadají otázku a pak nám ukazují, jak je první odpověď nepřesná: říkají AI „generátor uvěřitelného obsahu“. Ale ještě horší než se umělé inteligence bát je používat ji špatně – přesně jako náš oponent.

Řešením těchto problémů je uspořádat duel mezi AI modely. Nechat je navzájem napadat odpovědi konkurence a zkoušet najít chybu v argumentaci nebo faktech. Po několika kolech dostanete nesrovnatelně užitečnější výstup, než jaký by vám dal model jediný. Kdyby duel použil náš oponent v časopise, neměl by ostudu. Navíc je to dnes tak jednoduché, že to zvládne kdokoli, kdo umí otevřít okno ChatGPT.

Duel využívá skutečnosti, že každý model je natrénován jinak a na jiných datech. Halucinace, které neodhalí opakované dotazování ChatGPT, většinou opraví konkurence. Celek je lepší než jednotlivé části. Vědecká analogie je metaanalýza: lepší než dívat se na jedinou vědeckou studii, byť sebelepší, je zkoumat literaturu jako celek. U jednotlivé studie nikdy nevíme, nakolik jsou výsledky taženy náhodou či publikačním zkreslením. Podobně každý AI model má své vlastní zkreslení.

## Zvládne to i začátečník

Duel AI modelů není nový nápad. Mezi experty se tomuto přístupu říká Multi-Agent Debate (MAD) a používá se přes dva roky, často interně velkými AI firmami. Nicméně využití MAD dosud vyžadovalo znalosti programování a API, případně schopnost práce se strukturovanými nástroji typu AutoGen (či LangGraph nebo CrewAI). Teď jsme připravili prompt, který MAD demokratizuje: stačí zkopírovat do ChatGPT, doplnit váš problém, zapnout agent mód a čekat.

Aby tento přístup fungoval hladce, potřebujete předplatné ChatGPT. To má řada z nás, kdo umělou inteligenci často používají. Stejně tak obvykle máme přístup k dalšímu placenému modelu ze strany našeho zaměstnavatele – často je to třeba na univerzitách Gemini od Googlu. Proto náš duelový protokol pracuje s těmito modely, ale stejný přístup můžete aplikovat na Claude nebo Grok.

Nemáte-li předplatné, duel snadno provedete manuálně. Otevřete si vedle sebe dva či více zdarma dostupných AI modelů. Všem dáte stejné informace (soubory, fotky), ale protichůdnou roli. Prvnímu řeknete, aby byl kreativní vizionář a nápad rozvíjel, druhému přikážete být ďáblovým advokátem, který má za úkol najít každou logickou díru. Pak jednotlivé odpovědi kopírujete mezi modely s tím, že se jedná o výstup jiného AI s danou rolí. Po několika kolech už má smysl začít číst výstupy.

Takový duel, kdy jeden model bojuje s druhým, ověřuje, útočí, opakuje, znovu a znovu, se nehodí pro všechny každodenní otázky. Ale z naší zkušenosti je nepostradatelný pro důležité profesionální úkoly. Ani tak za vás AI vaši práci neudělá. Ale pracujete-li u počítače a naučíte-li se využívat duelový přístup (byť třeba jen k hledání chyb ve vlastních výstupech), budete produktivnější a přesnější než drtivá většina vašich kolegů.

Autoři jsou ekonomové


Stress-Testing Meta-Research with AI Duels

Many of us now use large language models for meta-analysis tasks like coding, short summaries, or quick checks. Where they become genuinely valuable for research, though, is not in producing a single clean answer. It is in creating **structured disagreement**: two models pushing on each other’s reasoning, with a researcher steering the process.

That is the idea behind the [**Research Audit Protocol (v1.7)**](https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol). It is a structured, human-in-the-loop workflow that coordinates ChatGPT and Gemini in a deliberate “duel.” The goal is not AI approval. The goal is to generate the kinds of counterexamples, boundary conditions, and missing assumptions that a single model (and often a single human pass) would not surface. (Of course, advanced users can substitute Claude for the auditor role, or run the same workflow via an API-based multi-agent setup.)

**Why duels work** A normal chat is optimized for flow. A duel is optimized for scrutiny:

- **Anchor (ChatGPT):** Start with a full, file-grounded assessment before seeing any critique.
- **Duel (Gemini):** Probe hard for identification problems, hidden assumptions, and failure modes—and force specificity.
- **Synthesis (You + ChatGPT):** Map the disagreement (or convergence) and record what changed and why, so the final view is auditable.

**A MAER-Net Case Study: **[**WAIVE vs. MAIVE**](https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol/tree/main/examples) As a proof of concept for meta-method work, we applied the protocol to an audit of the proposed **WAIVE** idea against the **MAIVE** framework. The duel did not just restate the two approaches. It forced us to pin down the key tension that matters for applied meta-analysis: when does downweighting “suspiciously precise” results reduce spurious precision, and when might it also penalize genuinely informative studies?

In other words, it pushed us to state the boundary conditions clearly—the kind of slow thinking that improves methods before they hit peer review.

**Resources**

- **Protocol (v1.7):** [GitHub Repository](https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol)
- **Worked Example (WAIVE/MAIVE):** [Examples Folder](https://github.com/tjhavranek/research-audit-duel-protocol/tree/main/examples)
- **Permanent DOI:** [Zenodo](https://doi.org/10.5281/zenodo.17898869)
- **MAIVE Code:** [CRAN](https://cran.r-project.org/package=MAIVE) | [EasyMeta.org](https://easymeta.org/)


Highlights from the 2025 MAER-Net Colloquium in Ottawa

Tom Stanley
Sebastian Gechert
Jerome Geyer-Klingeberg
Tomáš Havránek

The Ottawa Colloquium was a wonderful experience and a great success. The quality of presentations and the richness of discussions have never been better. AI featured prominently this year, sparking lively debates that continue on [MAER-Net’s blog](https://www.maer-net.org/post/developing-guidelines-for-the-use-of-ai-in-meta-analysis-of-economics-research-guai-maer-and). We also had many methodological contributions, each offering new ways to understand economics research or to avoid misinterpretation.

Of particular note were the excellent keynotes and the awarding of our Founder’s Medal. Shinichi Nakagawa adeptly presented five fascinating meta-meta studies from ecology and environmental science, and Andrew Gelman’s entertaining talk-and-chalk reminded us that “all of our default models are wrong.” Abel Brodeur received the [MAER-Net’s Founders’ Medal](https://www.maer-net.org/award) for his outstanding contributions to economic science, including his Herculean efforts to make economics research reproducible and replicable.

Our sincere thanks go to Abel and the University of Ottawa for their gracious and generous hospitality. Abel and his team offered a master class in hosting research conferences: from meticulous planning and catering to expert tour guiding and insightful commentary on others’ research.

We also thank our core members for their continued support and willingness to share their work, and our brilliant young researchers for their eagerness to learn and to further develop meta-analytic methods. See the Ottawa Colloquium website for more details.

Lastly, we are pleased to announce that the 2026 MAER-Net Colloquium will be held at Chemnitz University of Technology, Germany, hosted by Sebastian Gechert and his team. Chemnitz is the 2025 European Capital of Culture, known for its heritage as a powerhouse of early industrialisation in Central Europe, Art Nouveau architecture, its changeful history before, during and after the German partition, and its recent reinvention as a city of subculture and indie-rock-music. The region around Chemnitz, including the Ore Mountains is characterized by a high density of medieval, Renaissance and Baroque castles as well as picturesque hiking and cycling routes. We are very much looking forward to seeing you in Chemnitz, September 23-25, 2026. See the [Chemnitz Colloquium website](https://www.maer-net.org/2026-chemnitz) for more details and updates.


Babiš si vezme stamiliardy z ČNB. Zůstane národní banka nezávislá?

ČNB v příštích čtyřech letech umaže ztrátu z minulosti a začne posílat stamiliardy korun do státního rozpočtu. Ve vyspělých zemích je to běžné, ale je potřeba připravit pravidla předem, píše ekonom a profesor UK Tomáš Havránek.

Současný guvernér ČNB byl poradcem budoucího premiéra. Zároveň ještě jako řadový člen vedení prosazoval, aby banka poslala vládě část svého zisku. Tehdy by také premiérem Babiš. Teď bude navíc potenciál pro převody do státní kasy mnohem větší, protože ČNB během úřadování nové vlády dost možná vydělá stamiliardy. Máme se bát, že národní banka ztratí nezávislost?

Stručně: ne, bude-li to automatický transfer podle předem daného pravidla. Ve vyspělých zemích je běžné, že národní banka posílá vládě svůj zisk. U nás to podle zákona má dělat stejně, jen za celou historii neměla zisk dostatečný, aby mohla něco poslat. Když se bavíte s ekonomy v zahraničí, málokdo vám věří, že by něco takového vůbec bylo možné. Národní banky jsou v moderní ekonomice strojem na peníze, často doslova.

Vydělávat peníze ovšem není hlavní úkol národní banky – tím je péče o cenovou stabilitu. Jenže banka přitom vytváří nové peníze, které buď nemusí úročit vůbec (hotovost) nebo málo (rezervy bank). Protože nové peníze nemůže jen tak darovat, něco za ně nakupuje. V zahraničí to většinou jsou dluhopisy vlastní vlády, které mají vyšší úroky než rezervy bank. Národní banka se stává obřím hedgovým fondem, který zisk posílá vládě.

ČNB české dluhopisy nekupuje. Když zahraniční banky vytvářely nové peníze nakupováním dluhopisů přes kvantitativní uvolňování, ČNB nakupovala eura. Ona ta eura vlastně nechtěla; primárně chtěla oslabit korunu. Teď ale eura má a musí je někam uložit – je to majetek v zahraničí, který může převrátit odliv zisků z ČR. Považuji za své profesní selhání, že jsem během působení jako poradce bankovní rady agresivněji netlačil na investici těchto eur do akcií místo dluhopisů.

## Eura, která nikdo nechtěl

Státní dluhopisy se často považují za méně rizikové než akcie, ale to je omyl daný peněžní iluzí. Stát dokáže inflací velmi snadno reálnou hodnotu dluhopisů umazat, jak jsme si vyzkoušeli během velké inflace 2021-2023. Když bude nejhůř, odmaže tak celý státní dluh, a dluhopisy budou prakticky bezcenné. Něco takového dokáže u diverzifikovaného portfolia akcií (třeba S&P 500) jenom nukleární válka. A na rozdíl od dluhopisů akcie vydělávají v průměru šest procent čistého ročně.

Nějaké dluhopisy je ovšem dobré si nechat. V případě té nukleární války, nebo i větší finanční krize typu 2008, bude ČNB potřebovat intervenovat za silnější korunu. V krizi hodnota akcií dočasně klesá, a je tedy nevhodné prodávat je. Na druhou stranu: ČNB bude chtít intervenovat jen tehdy, když koruna prudce oslabí. A když koruna prudce oslabí, prudce stoupne korunová hodnota akcií v Evropě a USA. Takže těch dluhopisů nepotřebuje moc.

Mnozí experti dokážou tvrdit dvě věci najednou: 1) Akcie jsou příliš rizikové, 2) Na ztrátě národní banky nezáleží. Pokud na ztrátě ČNB nezáleží, měla by investovat masivně nejen do akcií, ale i do rizikovějších aktiv typu krypta, nebo by za svá eura stavěla jaderné elektrárny v Turkmenistánu. Případný zisk je totiž zcela určitě reálný. Ztráta je ovšem reálná taky: nakonec ji musíme zaplatit buď inflací, nebo dotací ze státního rozpočtu, jak to nedávno udělalo Švédsko a Británie.

Kolegové zprava mi namítají, že národní banky by neměly kupovat akcie, protože to pak už není kapitalismus. Akcie jsou podíly na vlastnictví firem a jejich zisku, no a ty firmy by neměl vlastnit stát. To je čistý postoj. Jenže ČNB je kapka v moři: když si koupíme zlomek procenta Google, kapitalismus neohrozíme. Státní bankrot skrze pádivou inflaci je přerozdělení majetku, které by i pro pravici mělo být horší než vydělat stamiliardy takhle „špinavým" způsobem.

## Proč se ČNB bojí zisku

Námitka z ČNB většinou zní, že tohle není fér, protože ona má přece ztrátu kvůli posilování koruny; ta ztráta je prý jen účetní. Ano, posilování vliv hrálo, ale opravdu nám koruna dlouhodobě posiluje vůči euru a dolaru? Poslední rekord koruny byl v roce 2008 a od té doby to vypadá spíš na náhodnou procházku. Hlavní problém není posilování koruny, ale neochota ČNB vést o skladbě rezerv hlubší debatu. A když koupí eura, jejich cena pak klesne, je to skutečná ztráta, ekonomicky totožná se schodkem státního rozpočtu.

Takže si to shrňme: ČNB má cca 150 miliard eur, které nepotřebuje a nechce. Kdyby z nich polovinu po konci intervencí vložila do akcií, vydělala by navíc přes bilion korun. To jsou reálné peníze, které mohly jít do státního rozpočtu na stavbu dálnic, rychlotratí, platy učitelů, doktorů, důchody – a to prosím za Fialovy vlády. Namísto toho mi v ČNB řekli: máš pravdu, ale nikdo nás za to nepochválí. Postoj ČNB se změnil až v posledních letech. Za to bychom měli guvernéra Michla pochválit, jakkoli s ním v měnové politice nesouhlasím.

OK, ale jak přesně to bude v příštích letech vypadat? ČNB nejdřív musí umořit svou ztrátu z posledních let. Pak si udělá polštář, řekněme 200 miliard, aby se do ní zase hned nepropadla (ač dočasně to nevadí). Přitom by měla stále navyšovat podíl akcií v portfoliu k 60 % či výše podle vzoru Singapuru a Norska. Až bude mít polštář, měla by posílat každoročně státu fixní procento rezerv, řekněme pět procent. Tím se zabrání, aby ve volebním roce poslal Michl Babišovi bilion. A pozor, tohle jde i bez ziskové ČNB: ta může masivně začít kupovat vládní dluhopisy na sekundárním trhu.

Nezávislost národní banky je nástroj, není to cíl. V demokracii může být mocná instituce nezávislá jen tehdy, když plní úzce vymezený úkol. Pravidlo o automatickém převádění fixní částky vládě, což podle zákona dělat musí a což je běžné v zahraničí, její ústavní úkol neohrozí – naopak omezí tlak, který by jinak nastal každý rok. Nejlepší způsob, jak si ČNB udrží svou nezávislost, je konečně doručit cenovou stabilitu. Pravidlo o automatickém transferu by ale měla oznámit dřív, než nová vláda dostane pokušení využít svou většinu ve Sněmovně a sáhnout si na biliony, co v ČNB leží.


Podpořme mladé florbalisty v neděli 12. října

Zmeškaly vaše děti nebo vnoučata zářijové náborové tréninky? Nebo chcete spolu jen prožít příjemné nedělní odpoledne a zafandit si doma v Litomyšli? 12. října po obědě hrají mladší žáci florbal na domácím turnaji v Litomyšli. Vstup je zdarma a v hale bude dost míst k sezení. Přijít má smysl, protože:

1) Uvidíte zblízka spoustu gólů a hezkou kombinační hru v podání nejlepších hráčů východních Čech ve věku 10-12 let.

2) Můžete kdykoli přijít nebo odejít. Turnaj začne kolem 12.30 a skončí kolem 17.00 hod.

3) Hraje se v krásné sportovní hale nad 3. ZŠ, kde vždycky najdete parkovací místo. Uvnitř bude příjemně bez ohledu na počasí venku.

4) Atmosféra na našich domácích turnajích je nejlepší v kraji, bude se fandit nahlas (ale je možné najít si tiché místo, pokud to tak máte radši).

5) Kiosek nabídne dobré pivo, limo, párky v rohlíku a další pochutiny.

6) Skvělá příležitost se podívat, co florbal je, jestli by mohl bavit vás, vaše děti nebo vnoučata. Díky domácímu turnaji jsme se k florbalu náhodou dostali my - a ten naše děti už 7 let baví a dává jim disciplínu, dobrý kolektiv a zdravý životní styl.

7) A kdyby nic jiného, kluci a holky ze všech týmů budou rádi, když přijdete a podpoříte je.

Florbal si můžete kdykoli nezávazně vyzkoušet na trénincích. Ty se konají vždy ve stejné sportovní hale a jsou společné pro holky a kluky. Pro děti do 10 let je to úterý 15.00 a pátek 13.30 hod.; pro starší děti pondělí 15.30, středa 15.30, pátek 15.00 hod. Není nutné chodit na všechny. S sebou stačí sálové boty, pití, tričko a kraťasy; florbalku trenéři půjčí. Po pár trénincích a při snaze lze už hrát turnaj za Litomyšl. Další info na Facebooku Florbal Litomyšl, ale klidně mi napište na t.havranek @gmail.com.

Ať už se děti rozhodnou pro jakýkoli sport a vydrží u něj, bude to nenahraditelná investice do jejich dalšího života. Obzvláště to platí u sportů kolektivních, kde se učí pracovat v týmu. Sportovní kolektiv má na děti dobrý vliv: konkrétně u florbalové party mohu garantovat, že třeba s návykovými látkami nebudou problémy ani ve starších kategoriích.

V Litomyšli je nabídka kvalitních sportovních kroužků veliká – kromě florbalu mám dobré zkušenosti a mohu doporučit plavání, volejbal, basket, hokej, fotbal. Povede-li se motivovat k pravidelnému sportování alespoň třetinu dětí v Litomyšli, které dosud volný čas tráví hlavně s mobilem v ruce, budeme mít silné týmy ve všech sportech a hlavně zdravější novou generaci s pevným vztahem k našemu městu.


AI Tools for Meta-Analysis

I believe we’ve finally reached the point where AI tools can genuinely save a lot of time in meta-analysis during literature search and data collection. Below is a summary of what works well as of late July 2025. My experience is mostly with ChatGPT, so I’d be interested to hear what has worked for others. There must be better ways of doing this.

## A) Literature search

- **Start with deep research. **The deep research function in ChatGPT helps you explore the literature before you begin the actual meta-analysis. It improves your understanding of the topic and also improves how useful ChatGPT replies become in later stages.
- **Refine search strategy using o3. **Upload a few key papers and ask the o3 reasoning model to help you create a good Google Scholar query, also based on the deep research results. Go back and forth with it until the first page of results gives you mostly relevant studies.
- **Use ChatGPT Agent to scan results. **The Agent can go through the first few hundred hits on Google Scholar and look at the abstracts. Ask it to flag papers that have at least a small chance of including the type of estimates you want. *Example prompt: You are an expert in meta-analysis. For each abstract and based on all information you can find about the paper, say whether the paper reports, with more than 20 percent probability, quantitative estimates on the effect of beauty on labor market outcomes. Justify briefly.*
- **Download flagged papers and filter again. **The Agent can download some PDFs but usually not those behind paywalls, so you’ll have to do that part. Upload them to ChatGPT in batches of five. Ask whether the papers include effect size estimates and where in the paper they are located (table numbers or page references). *Example prompt: For each of these papers, does it contain new empirical estimates of the effect of beauty on wages that I can use in a meta-analysis? Point to specific tables or pages.*
- **Cross-check with other tools. **Use ASReview or Semantic Scholar to double-check or supplement your results. ASReview is good if you want to train an active learning model on what counts as relevant in your case.
- **Use snowballing to expand the dataset. **Ask the Agent to identify studies that are closely connected to those already in your list. For example, you can request the 100 most frequently cited papers *by* the studies in your dataset, or the 100 most recent papers that *cite* at least five of them. (The latter helps surface newer work that may be underrepresented in standard Google Scholar results due to low citation counts.) Then return to step 4 and screen these new candidates for relevance.

## B) Data collection

- **Upload papers and identify coding dimensions. **Upload your included papers in small batches. Ask ChatGPT to identify the main ways in which the studies differ, both in terms of methodology and data. These differences typically become your coding dimensions (e.g. IV vs. RDD vs. DID, different professions examined, different time periods).
- **Use o3 to review the coding structure. **Before you finalize the structure of your dataset, ask the o3 reasoning model to help you think through whether the coding dimensions you’ve selected make sense. Adjust if needed. Then fix the structure yourself. Keep all related chats in one project folder in ChatGPT.
- **Train the Agent on a few coded papers. **Code five papers manually. Upload the PDFs and your data entries for three of them. Then ask ChatGPT Agent to extract the same information from the other two using GPT-4.1. Iterate your prompt until it works well, then continue in batches. *Example prompt: Here are three PDFs and the corresponding rows from my Excel sheet. Learn the structure. These data are collected well and I want you to collect data from other papers. I will now send two new PDFs. Extract estimates of the beauty premium and the corresponding standard error. Collect information on the estimation method used, the definition of the beauty variable, definition of the earnings variable.*
- **Use NotebookLM as a separate check. **Upload the same batch to NotebookLM. Let it try the same extraction task independently. Compare the two outputs. Manually resolve discrepancies and randomly spot-check the rest.

As of July 2025, you still need competent humans to collect data for meta-analysis. All of the above should be complemented with your usual expertise. You have to check carefully what the AI returns. There’s still a risk of hallucinations, although with good prompting the risk is quite small. But where you needed four co-authors a year ago, now you probably need just two. And they can focus on more intellectually demanding tasks.

Let me know if you’ve found better ways to do this. I’m especially curious about tools outside the OpenAI ecosystem. Some colleagues report success with Claude, which seems strong in reasoning, but I haven’t tested it systematically yet.

**Update (July 31, 2025):** Several MAER-Net colleagues wrote to me about a promising new platform called [*otto-SR*](https://ottosr.com/). It offers an end-to-end AI pipeline for systematic reviews, using tools like GPT-4.1 and o3 for screening and data extraction: essentially a polished, integrated version of the workflow I described above. It’s currently in preview only and not publicly available. While the [early results](https://www.medrxiv.org/content/10.1101/2025.06.13.25329541v2) sound more than impressive, otto-SR has been designed and benchmarked mainly for Cochrane-style reviews, which differ quite a bit from meta-analyses in economics. Still, it’s worth watching closely.

**Update (August 19, 2025):** ChatGPT now runs on GPT‑5. In the UI you pick Auto, Fast, or Thinking; I use GPT‑5 Thinking for screening and PDF extraction because it reasons longer and stays more consistent. Agent mode also feels steadier, but careful human checks are still essential. (If you work via API, OpenAI still documents separate “reasoning” models like o3, but that label isn’t shown in the ChatGPT menu.)


Návod pro dlužníky a střadatele, jak přežít dluh větší než ekonomika

Dnešní padesátníci se dožijí státního dluhu přes 100 procent HDP. Šancí státu je inflace. Střadatelé by se měli vyhnout dluhopisům a dlužníci by měli fixovat úroky na dlouho, píší ekonomové Zuzana Havránková a Tomáš Havránek.

Podle základního scénáře Zprávy o udržitelnosti veřejných financí z dílny Národní rozpočtové rady přeteče český státní dluh roční objem tuzemské výroby v roce 2050. Od zveřejnění zprávy jsme sice přijali lehkou reformu důchodů, ale též se zavázali k vyšším výdajům na obranu. Rozpočtová rada „bod zlomu" v příští analýze posune blíž současnosti. Jak ukazují harvardští profesoři Reinhart a Rogoff, takové zadlužení je obvykle spojené se zaostáváním životní úrovně.

Zaplatí dluh naše děti a vnoučata? Pravděpodobně ho zaplatí už ti z nás, kteří spoří a nepůjčují si. Dluh, který před sebou společně tlačíme, nemusí znamenat vyšší daně pro děti. Nemusí znamenat ani nižší důchody pro nás. Může znamenat inflaci a částečný státní bankrot. Všechna řešení jsou ošklivá, ale některé si vybrat musíme. Přitom politicky průchozí je jediné.

Projděme si je postupně. Snížení výdajů? Vykleštěná reforma penzí ukazuje maximum politicky možného. Ani skartace plánů na rychlovlaky a jiných zelených ambicí nás nezachrání. Zvýšení daní, nové daně z majetku? V programu volebních favoritů to nenajdeme, jinak by favority nebyli. A zvednout daně tak, aby stát uzavřel účty, už možné není. Ač nejde o přímou úměru, vysoké daně nakonec ekonomiku dusí.

## Daně a škrty už dluh nevyřeší

Možná se přece jen příští vlády politicky obětují a prosadí další škrty a daně – ale stačit to nebude. Co tedy zbývá? Státní bankrot nevypadá sexy. Ale s dluhem 200 % HDP (což naše rozpočtová rada vidí pro rok 2070) možná zavřeme oko. Řekové by bývali zkusili bankrot rádi, kdyby je kvůli tomu zbytek eurozóny nechtěl vyhodit. I nám by částečný bankrot voněl lépe, kdybychom ho nazvali třeba repatriace pohledávek ze zahraničí.

Poslední možností je něco, co jsme už ochutnali: pádivá inflace. Je to možnost nejvíc realistická, neboť o ní nemusí hlasovat vláda ani parlament. Stačí, aby ji vláda a národní banka tiše tolerovaly a podporovaly. Inflaci rádi nemáme, reptáme, ale vlastně nevíme, koho vinit: navzájem si odpovědnost přehazují jak horký brambor. (Ač je potřeba zmínit, že podle převažujícího výzkumu v ekonomii je za inflaci nakonec zcela odpovědná národní banka.)

Jak inflace řeší státní dluh? Stát ovládá hodnotu peněz, v nichž dluží. Řekněme, že máme dluh 200 % HDP a zvýšíme ceny na dvojnásobek natištěním korun. Ač se výkon ekonomiky nezmění, HDP počítané ve znehodnocených korunách je dvakrát větší. Další rok tak máme dluh jen 100 % HDP. Národní banka totiž ignoruje inflaci, která už nastala: viz roky 2021-2023. Dokud zůstaneme u inflačního cílování, nezažijeme fiskální disciplínu.

## Jak vydělat na inflaci

Na den zúčtování se můžeme připravit. Máme-li peníze, investujme do aktiv, která nesou vlastní příjem a inflace je neznehodnotí: nemovitosti a hlavně akcie, jež nám dodají výnos i likviditu. Potřebujeme-li peníze, půjčme si na co nejdelší dobu s dlouhou fixací úrokové sazby. Nesplácejme hypotéku předčasně. Místo toho hledejme služby (a že je jich řada), které nám levně a snadno umožní investovat do akcií mnoha globálních firem, tzv. indexu.

Stejné poučení platí pro státní pokladnu. Stát si má půjčovat na dlouho. Ideálem jsou perpetuity, tedy dluhopisy s nekonečnou splatností. Využili bychom klidnou situaci na finančních trzích a zafixovali přijatelné úroky. Stát má také obrovský majetek v zahraničí, přepočtem 3,5 bilionu korun v podobě devizových rezerv ČNB. Tyto prostředky dnes banka ukládá hlavně do evropského dluhu (dluhopisy + eura), který vydělává drobné a inflace ho jednou sežere.

Zde se v plné nahotě šklebí bída české hospodářské praxe. Doporučení výše nejsou nová. Úrokové sazby ležely mezi lety 2010 a 2021 u dna, ale žádná z vlád jich nevyužila k přechodu na dlouhodobé financování. Ještě smutnější bylo selhání národní banky mezi lety 2017 a 2021 cokoli užitečného dělat s devizovými rezervami. Dohromady jsme přišli nejméně o 2 biliony korun. Hledáme-li praktické důsledky ignorování ekonomického výzkumu, tady je příklad.

Zřejmě se dožijeme opakování českého inflačního fiaska z let 2021-2023, jen ve větším a globálním měřítku. To věští i profesor Rogoff ve své nové knize. Příští finanční krize může snadno začít tak, že si investoři uvědomí, jak riskantní je držet peníze a státní dluhopisy. Teď je ještě čas se na inflaci připravit. Pokud spoříme, nekupujme dluh. Pokud si půjčujeme, zafixujme úrok.


New Challenges for Meta-Analysis: Attenuation Bias, P-Hacking, Preferred Estimates

Our recent meta-analyses highlight three issues for the field: attenuation bias can rival publication bias in distorting results; new methods like MAIVE address p-hacking more effectively; and author “preferred” estimates may systematically differ from others. Each has implications for best practices in meta-analysis.

My colleagues and I have recently published or revised three meta-analyses, each raising issues that may matter for how we do meta-analysis in economics. I’d be grateful for thoughts or feedback -- here, by e-mail, or in person at our colloquium in Ottawa.

**1. Attenuation bias (**[**Review of Economics and Statistics, 2024**](https://meta-analysis.cz/skill/)**)**

Attenuation bias, aka regression dilution, arises when explanatory variables are measured with (classical random) error, biasing regression coefficients toward zero. We show that attenuation bias can be quantitatively important in estimating the elasticity of substitution between skilled and unskilled labor, although publication bias is still the bigger problem. We’re now working on comparing the two biases more broadly across meta-analyses in economics. Is it possible that on average, the two wrongs make a right? On a technical note, we also argue it’s risky to meta-analyze inverted regression coefficients -- especially common when elasticities are estimated primarily in their inverse form. Working with these transformed estimates can violate key meta-analysis assumptions. We should meta-analyze the originally reported regression coefficients.

**2. P-hacking (**[**JPE Microeconomics, revised & resubmitted**](https://meta-analysis.cz/incentives/)**)**

Publication bias and p-hacking are commonly treated as the same problem, and in many settings, this is defensible: both are often observationally equivalent and create a correlation between effect sizes and standard errors. But the distinction can matter for methods. Selection models don’t handle p-hacking, while meta-regression (such as PET-PEESE) is robust to some forms. In this paper on the effect of financial incentives on performance we apply MAIVE, a new extension of PET-PEESE [forthcoming in Nature Communications](https://meta-analysis.cz/maive/) robust to more p-hacking strategies that work on precision (such as clustering choices or changing controls) as well as omitted-variable bias in meta-regression. Our results, in the Nature C and JPE Micro papers, suggest a need for more attention to the mechanisms behind selective reporting and for broader adoption of estimators robust to p-hacking, not just MAIVE but also RTMA developed by Maya Mathur.

**3. Preferred estimates (**[**Journal of Labor Economics, forthcoming**](https://meta-analysis.cz/class/)**)**

Most economics meta-analyses collect all reported estimates -- a good default. But some estimates are clearly marked by the original authors as less or more trustworthy. The entire point of some papers is that a particular estimation strategy is wrong. In our class size meta-analysis, we classified estimates as “preferred,” “neutral,” or “discounted” according to how study authors described them. Preferred estimates were systematically larger, and this could not be explained by method choices or publication bias (based on tests we didn’t include in the final version of the paper because they were not relevant for JOLE readership though the finding could be relevant for MAER-Net). Takeaway: It’s worth coding which results are preferred in primary studies, as these author judgments may capture information that’s otherwise hard to quantify.

Comments, questions, or counterexamples are welcome!

*Links to papers and methods are at *[*meta-analysis.cz*](http://meta-analysis.cz/)*.*


Srovnání základních škol v Litomyšli a na Novém Zélandu

Měli jsme možnost tři měsíce žít u protinožců, přičemž děti tam chodily do školy. Novozélandské základní školy jsou nesmírně populární v zahraničí a své děti tam za velké peníze posílají lidé z Číny, Koreje a evropských zemí. Nám školné zařídila místní univerzita, jež nás tam pozvala. Jak si tamní školy stojí v porovnání s tím, co známe z Litomyšle? Shrňme si hlavní rozdíly.

1) Novozélandské školy jsou lehčí, hlavně v matematice.

2) Jsou více neformální. V jedné třídě učitel dělal kliky na třech prstech, když neuměl odpovědět na otázku dětí. Důraz je na diskuzi, argumentaci, kreativitu, ambice.

3) Neznámkuje se. Hodnocení je slovní, často v podobě ocenění.

4) Povinné jsou uniformy. Zakázané jsou mobily.

5) Školy připomínají chatové osady v parku. Přestávky děti tráví venku, často hrají rugby a kriket. Ve třídě jsou děti z celého světa, bílí Zélanďané tvoří menšinu.

6) Nejsou školní jídelny; oběd musíte dětem připravit s sebou.

7) Od 10 let se učí praktickým dovednostem: vaření, práce se dřevem atd.

Děti si to užily. Jsou naše školy horší? Já preferuji český systém. Sami Novozélanďané si uvědomují, že jejich školy jsou málo rigorózní. Přistěhovalci z Asie a Evropy je předbíhají. Druhý extrém je Korea nebo Čína, kde děti neznají nic než dril od úsvitu do soumraku. A víte co? Když se bavíte s Korejci a Novozélanďany, tak nakonec říkají, že by nejradši kompromis, jako máme my v Evropě. České základní školství má dobrý zvuk.

To neznamená, že bychom u nás nemohli nic zlepšit. Řešíme málo argumentační schopnosti a moc memorování východního stylu (kde se těží kaolín, pojmenuj deset skoro stejných motýlů atd.). Ale i tohle je průprava do života: někdy je potřeba udělat, co po Vás šéf chce – a tečka. Je potřeba zakousnout se a makat.

Novozélandský systém není tak přehnaně progresivistický jako v Americe. Školy nefungují jako prostředek ideologické indoktrinace. Třeba ekologické problémy jsou probírány, ale ne jako středobod života – důraz je na osobní rozvoj dětí a hledání řešení, nikoli odčiňování vrozené viny. Tvoření, budování, spravování, ne omezování se za každou cenu. Škola ukazuje dětem, jak skvělé věci mohou v životě dokázat, ne jak minimalizovat důsledky vlastní existence.

Děkuji paním učitelkám a pánům učitelům ze Zámecké (a hlavně třídním: paní Lipavské, Pokorné, Motlové, Bořkové), že nám pobyt umožnili, zasílali nám učivo během naší nepřítomnosti a měli s dětmi po návratu trpělivost. Teď mohu s čistým svědomím říct, že práce našich učitelů je skvělá i v mezinárodním srovnání.


Pátek pro planetu ve školní jídelně (pokračování)

V minulé Lilii nalezneme polemiku rodičů (včetně předsedy školské rady ZŠ Zámecká) s manažerem soukromého řetězce školních jídelen ohledně akce „Pátek pro planetu“, tedy zákazu nabízení masa dětem v určitých dnech s tím, že to pomůže klimatu. Názor nechť si čtenář udělá sám. Protože to bylo dlouhé, níže shrnuji hlavní body:

Pár dní v měsíci bez masa nikomu neuškodí. A kdo se chce živit čistě vegetariánsky, může v jídelně už teď; v nabídce jsou 3 jídla.

Vegetariánská strava (či dokonce veganská, již akce „Pátek pro planetu“ propaguje) není automaticky zdravější než pestrá strava obsahující maso.

Rostlinné proteiny jsou většinou neúplné a biologicky hůře dostupné, tudíž vegan musí pečlivě kombinovat různé zdroje a hlídat jejich množství.

Spojování některých jídel ve školách s etickými principy (zde méně masa a mléka -> méně oteplování) může vést během puberty k poruchám příjmu potravy.

Přehnaná fixace na změnu klimatu jako jediný existenční problém může poškodit psychiku dětí a dospívajících (např. neochota mít děti).

Vyplatí se preferovat klimatická opatření, jež jsou vědecky účinná a společensky přijatelná, zejména méně kácení a větší výsadba stromů (i v Litomyšli).

Tlak na vědecky a společensky sporná opatření riskuje znechucení veřejnosti a zamítnutí všech klimatických balíčků, podobně jako teď v USA.

Kulturní války a radikalismus ohledně ideologických otázek (klima, gender) společnost rozežírají jako rakovina. Viděli jsme je na vlastní oči v USA a v Litomyšli to zažít nechceme. Ve školních jídelnách dětem nabídněme chutnou, výživnou a přiměřeně zdravou stravu bez moralizování.

„Pátek pro planetu“ ale může být přece jen prospěšný. Proč? Přilákal pozornost k chystané vyhlášce ministerstva ohledně školní stravy, jež měla být radikálnější (byť v dobré víře a s ušlechtilým záměrem). Díky tlaku rodičů se k ní již staví odmítavě jak vláda současná, tak stínová. Věřme, že změny nabídky jídelen budou založeny na mezinárodním mezioborovém výzkumu a společenské diskuzi.

Děkuji zaměstnancům školní jídelny ZŠ Zámecká za chutná jídla pro děti. Škoda, že se nepodařilo udržet výborného kuchaře pana Horníčka (to je pro strávníky horší zpráva než Pátek pro planetu). Nenuťme jeho nástupce vařit tabulkové jídlo, které děti nebudou jíst. Během prvního „Pátku“ došlo k propadu vydaných jídel a naopak přibylo zbytečně vyhozeného jídla.

Nechceme, aby děti místo oběda v jídelně chodily do města na kebab, pizzu a čipsy. Neomezujme vegetariány, ale vraťme dětem svobodu vybrat si výživné jídlo, které jim chutná – ať už se firma, která školní jídelnu provozuje, bude jmenovat jakkoli.


Mladí florbalisté úspěšní na mezinárodních i školních soutěžích

Florbalový kalendář má pro květen vyhrazeny speciální turnaje. V České Třebové jsou to tradiční Dny florbalu, kam se sjíždějí nejlepší školní týmy kraje. V Praze je to mezinárodní Prague Floorball Cup, největší středoevropský turnaj pro hráče v „mini" florbalu do 11 let. Litomyšl letos do obou soutěží vyslala hned dva týmy. Jak si vedly?

Na pražský turnaj vyjeli zvlášť mladší a starší elévové. V obou kategoriích dohromady soutěžilo 38 týmů ze střední Evropy. Starší elévové na úvod podlehli Kladnu, ale chuť si spravili překvapivou výhrou nad berlínskými Red Devils. Následující výhra nad Říčanami jim zajistila postup z druhého místa ve skupině, na čemž nic nezměnila ani těsná večerní porážka s pražskými Black Angels.

Mladší elévové ovládli svoji skupinu s celkovým skóre 14:0, když postupně porazili České Budějovice, Black Angels a Prague Tigers. Druhý den už to jako obvykle bylo pro mimopražské týmy složitější, neboť se projeví druhá noc strávená ve spacácích ve škole s nesnadno vymahatelnou večerkou, nikoli pohodlně doma v posteli. Náš tým bohužel padl v odvetě 2:3 s Black Angels, kdy jsme rozhodující gól dostali vteřiny před koncem. V posledním zápase jsme přes velký tlak a tři tyčky nedokázali vstřelit gól dalšímu budějovickému týmu, a remíza 0:0 pro nás znamenala konečné čtvrté místo. To je lepší než páté místo z ledna, ač loňský bronz se nám obhájit nepodařilo.

Starším elévům druhý den již také docházel dech, navíc jim kvůli dubnovým zraněním chyběli dva klíčoví hráči. Byli tedy doplňováni mladšími elévy; někteří odehráli ve dvou dnech i 10 náročných zápasů. V zápase s Vinohrady měli jen jednoho hráče na střídání, přesto po heroickém výkonu sahali po bodech a podlehli jen těsně 1:2. V závěrečném duelu se Zelenou Gorou už síly došly. Starší elévové tedy obsadili celkové 6. místo, nejlepší naše umístění v této kategorii v historii.

Hráči se vrátili domů v neděli večer a hned v pondělí ráno vyrazila většina z nich na školní turnaj prvního stupně do Třebové v dresu žluté a modré školy. Turnaje se zúčastnilo celkem 18 týmů z celého Pardubického kraje. Obě litomyšlské školy ovládly svoje skupiny se skóre 33:2, resp. 33:0. Bez problémů též oba týmy zvládly čtvrtfinále a postoupily do finálové skupiny. V ní se od nás odvrátilo štěstí a projevilo se, že někteří hráči hrají nejen 3 zápasy za sebou bez přestávky, ale i kumulativně 20 zápasů ve 3 dnech.

Výsledné stříbro a bronz přesto ukazují na dominanci litomyšlského florbalu v Pardubickém kraji hráčů prvního stupně. Zvláštní individuální ocenění zaslouží Kryštof Slavík, který se zúčastnil obou turnajů a v obou ovládl brankářské statistiky.


Litomyšlský florbal na jaře

Přišel máj a sezóna skončila jak týmu mužů, tak mládeži. Čtenář bude vědět, že letos se florbalistům dařilo. Po historickém postupu do Národní ligy se podařilo nejen v lize udržet, ale i postoupit do play-off. Náš tým padl ve čtvrtfinále po boji s pražskými Black Angels, již ještě v minulé sezóně hráli soutěž nejvyšší. V rozhodujícím zápase obstáli Pražané v nájezdech.

Tým získal cenu za reprezentaci Litomyšle a též pro sportovce roku celého okresu. Z hráčů je třeba vyzdvihnout výkon Michaela Smoly, druhého nejlepšího střelce ligy! Fanoušci jsou vděční Přemkovi Pakostovi, který se do Litomyšle vrátil po dlouhém účinkování v Pardubicích a tým táhl. Máme též skvělé juniory, z nichž nejvíc bodů nasbírali Max Holásek a Adam Vajrauch. Snad je budeme pravidelně vídat v dresu áčka.

Dorostenci (Adam Dvořák, Šimon Vávra, Radim Čáp a spol.) obhájili loňský triumf v lize, kde Adam Severa vládne gólmanům. Starší žáci (Vojtěch Štěpán, Jan Vysoký a spol.) hrají celou sezónu v sestavě doplňované mladšími hráči, ale i tak často potrápili favority, například na krásném domácím turnaji 6. dubna. V parádní formě hrající mladší žáci (Ondřej Čáp a spol.) na domácím turnaji všechny zápasy vyhráli a postoupili do druhého nejvyššího koše – tam se drží i přesto, že mají nejmladší tým v lize. Tradičně se daří elévům (Matěj Kovář a spol.), již nemají v kraji konkurenci. Gólman Kryštof Slavík je generační talent. Dobře to jde i nejmladším hráčům přípravky (Jáchym Vomáčka a spol.), kde se však góly nepočítají (že jich ale dávají dost).

V květnu nás čekají speciální turnaje, třeba krajské Dny florbalu v České Třebové. Zde budou hráči Litomyšle obhajovat 3 medaile v kategoriích přípravky, elévů, a také v turnaji škol prvního stupně, který vloni ovládla Zámecká. Mladší kategorie též pojedou na neoficiální mistrovství střední Evropy do Prahy, turnaj PFC. Přípravka tam vloni v obrovské konkurenci vybojovala bronz.

Děkuji rodičům a přátelům za podporu, a to i na domácích turnajích. Turnaje mládeže v Litomyšli mají bez přehánění atmosféru podobnou zápasům nejvyšší ligy mužů. Přijďte se někdy podívat a zakřičet si LIIIIII-TO-MYYŠL! Bubny budou připraveny, termíny naleznete na facebookové stránce Florbalu Litomyšl. V kiosku je k dispozici občerstvení včetně dobrého piva (díky Michale!). Florbalisté rádi mezi sebe přivítají nové členy jakéhokoli věku; v září bude řada možností si hru vyzkoušet.

Děkuji Petru Stolínovi, který nově (a skvěle) trénuje dorostence. Děkuji také paní ředitelce 3. základní školy a správcům haly za trpělivost s florbalisty a celkově dobrou práci, kterou oceňují návštěvníci turnajů z celé republiky.


„Pátek pro planetu“ ve školní jídelně planetě nepomůže a dětem uškodí

Školní jídelna Primirest tvrdí, že děti pomohou planetě i sobě, budou-li jíst méně masa. Vegetariánská a veganská strava je prý zdravá. Akce se jmenuje „Pátek pro planetu". Kdo by nechtěl zdravější děti a planetu?

Má žena v této Lilii shrnuje výzkum o výživě: děti potřebují pestrou stravu, v níž má maso (hlavně hovězí) a jiné živočišné produkty nezastupitelné místo. Vegetariánská či veganská dieta není zdravější. Jde se tak živit, ale téměř nutností pro zdraví jsou pak pravidelné krevní testy a prášky. Respektuji ty, co to vydrží. Kdo se tak chce živit, ať se tak živí – ale dejme dětem informace i o nevýhodách, neb ty jsou značné.

Teď se podívejme na tu část „pro planetu". Chov hospodářských zvířat skutečně přispívá k vyšším emisím skleníkových plynů, to je vědecký fakt. Hospodářská zvířata produkují metan, díky němuž se rychleji otepluje. Protože se otepluje, jiným zvířatům, rostlinám a lidem to škodí. Budou-li děti jíst méně masa, mohlo by být nakonec méně krav, tedy menší oteplování a „zdravější" planeta.

Není ale jasné, co se vlastně stane s počty krav, budou-li děti v Litomyšli jíst méně masa. Záleží na tom, jak se zachovají ostatní spotřebitelé a výrobci. S nižší poptávkou klesne cena, takže si maso budou mohou dovolit i chudší lidé v Africe. Je-li nabídka neelastická, počet krav se změní málo či vůbec. Absurditu věci ilustruje skutečnost, že lidi taky produkují metan. Některá jídla metan podporují více. Podle stejné logiky bychom v pátek neměli jíst fazole!

Shodneme se asi všichni, že se změnou klimatu je vhodné něco dělat. Není ale lepší začít u opatření, která jsou vědecky jasně podložená, účinná a nenásilná? Nabízí se hlavně intenzivnější sázení stromů. Studie v Science: sázení nových stromů může globálně z atmosféry stáhnout čtvrtinu uhlíku, aniž bychom ohrozili produkci potravin. Hodiny výchovy k občanství by měly zahrnovat i diskuse o účinnosti různých líbivých opatření.

Nestrašme děti klimatem, obzvlášť ne ve škole. Oteplování není jejich vrozená vina. Změna klimatu má technická řešení. Budoucnost pro mladého člověka vypadá lépe než dřív. Přesto čelíme epidemii duševních nemocí dětí, depresí, sebevražd. Proč? Data Stanfordu: Čtyři z deseti mladých lidí se kvůli klimatu bojí mít děti. Polovina se kvůli klimatu cítí smutně, naštvaně, bezmocně a provinile. Pro skoro polovinu představuje klima stres týrající je každý den.

Za to můžeme my dospělí a přispívá k tomu teď Primirest. Zamysleme se, zda to, co dětem předáváme, dává smysl. Nestačí, že to na první poslech zní dobře. Začneme-li lhát pro dobrou věc, nebude nám nakonec věřit nikdo.


Školní jídelna Primirest přestala jednou v měsíci nabízet jakékoli jídlo obsahující maso. To samo o sobě není problém. Problém je, jak to Primirest dětem vysvětluje. Dostali následující zprávu:

„Pátek pro planetu (…) zahrnuje: Podporu zdravého životního stylu a zvýšení povědomí o přínosech vegetariánské a veganské stravy, snížení spotřeby masa s cílem přispět ke zmírnění (…) emisí (…)"

To je z vědeckého pohledu zavádějící. Řekněme to na rovinu: je to lež. Ponechme zatím stranou mizivý vliv na emise, který v této Lilii probírá manžel (a opravdu chceme začít řešit klima tak, že dětem sebereme maso?). Podívejme se, co moderní věda říká o dopadech na zdraví. Hlavní body:

1. Spojovat maso s morálními principy pro děti není v pořádku. Vytváříme jim poruchy příjmu potravy.

2. Je těžké jíst vegetariánskou (natož veganskou) stravu bez doplňků potravy a zůstat zdravý. Primirest radí dětem dietu, ke které potřebují brát prášky.

Níže podrobnější shrnutí od stanfordského profesora Hubermana:

Živočišné proteiny jsou kompletní, neboť obsahují všechny esenciální aminokyseliny v ideálních poměrech pro lidské tělo. Mají také vyšší biologickou dostupnost, tedy organismus je lépe vstřebává a efektivněji využívá při budování svalů, regeneraci a celkovém metabolismu. Například hovězí maso, vejce nebo syrovátkový protein obsahují vysoké množství leucinu, který hraje klíčovou roli v syntéze svalových bílkovin.

Naopak rostlinné proteiny jsou často nekompletní, tedy některé esenciální aminokyseliny jim chybí. Sója je kompletní protein, ale jiné rostlinné zdroje (luštěniny, obiloviny) je nutné kombinovat pro plnohodnotný aminokyselinový profil. I u sóji jsou problémem fytoestrogeny, jež ovlivňují hladinu pohlavních hormonů. Biologická dostupnost rostlinných proteinů je nižší, neb obsahují vlákninu a další látky, které mohou narušovat jejich vstřebávání. Proto lidé na čistě rostlinné stravě často potřebují jíst větší množství bílkovin nebo se spoléhat na izolované rostlinné proteiny a doplňky. Rostlinná strava též způsobuje, že lidé mají větší chuť na cukr.

To neznamená, že z veganské či vegetariánské stravy nelze vytěžit vše potřebné. Ale vyžaduje to pečlivé plánování a doplňování vitamínu B12, železa, omega-3 mastných kyselin a dalších živin. Kromě samotného složení stravy je zásadní mentální přístup ke stravování – není vhodné označovat některé potraviny jako "špatné", protože to může vést k nezdravému vztahu k jídlu a negativním stravovacím vzorcům. Nezapomeňme, že anorexie (odmítání jídla) patří mezi nejfatálnější psychiatrická onemocnění.


„Pátek pro planetu“ ve školních jídelnách Zemi nepomůže a dětem uškodí

Propagace vegetariánské a veganské stravy ve školních jídelnách není dostatečně vědecky vyvážená. Vliv spotřeby masa u dětí na životní prostředí je navíc sporný, píšou výzkumníci Univerzity Karlovy Zuzana a Tomáš Havránkovi.

Síť školních jídelen Primirest přestala jednou v měsíci nabízet jídlo obsahující maso. To určitě není problém, zpestření jídelníčku je vhodné a ne každý chce a potřebuje jíst maso každý den. Preferuje-li někdo živit se čistě rostlinnou stravou, ať má tu možnost. Problém je, jakým způsobem je akce pojmenována a prezentována.

Rodiče a děti dostali následující zprávu: „Pátek pro planetu (…) zahrnuje podporu zdravého životního stylu a zvýšení povědomí o přínosech vegetariánské a veganské stravy, snížení spotřeby masa s cílem přispět ke zmírnění (…) emisí (…)."

Kdo by nechtěl zdravější děti a k tomu i planetu? Podívejme se, nakolik je prezentace této akce („přínosy vegetariánské stravy" a „zmírnění emisí") konzistentní se současným stavem vědeckého poznání. Bohužel málo, jak uvidíme dále. Hlavní body lze shrnout následovně:

1. Spojovat maso s morálními principy pro děti není v pořádku. Vytváříme jim zbytečně poruchy příjmu potravy.
2. Vliv spotřeby masa u dětí na životní prostředí je sporný. Zdůrazňováním pochybných mechanismů torpédujeme celkovou věrohodnost klimatické politiky.
3. Je obtížné jíst čistě vegetariánskou (natož veganskou) stravu bez doplňků stravy a zůstat dlouhodobě zdravý.

Začněme dopady stravy na zdraví. Níže podrobněji rozebíráme současný výzkum, přičemž stavíme do velké míry na práci stanfordského profesora Hubermana.

## Vliv rostlinných diet na zdraví

Živočišné proteiny jsou kompletní, protože obsahují všechny esenciální aminokyseliny v ideálních poměrech pro lidské tělo. Mají též vyšší biologickou dostupnost, což znamená, že je organismus lépe vstřebává a efektivněji využívá při budování svalů, regeneraci a celkovém metabolismu. Například hovězí maso, vejce nebo syrovátkový protein obsahují vysoké množství leucinu, který hraje klíčovou roli v syntéze svalových bílkovin.

Naopak rostlinné proteiny jsou často nekompletní, tedy některé esenciální aminokyseliny jim chybí. Například sója je kompletní protein, ale jiné rostlinné zdroje (luštěniny, obiloviny) je nutné kombinovat pro plnohodnotný aminokyselinový profil. I u sóji mohou být při vyšší spotřebě problémem fytoestrogeny, které ovlivňují hladinu pohlavních hormonů. Biologická dostupnost rostlinných proteinů je nižší, jelikož obsahují vlákninu a další látky, jež mohou narušovat jejich vstřebávání. Proto lidé na čistě rostlinné stravě často potřebují konzumovat větší množství bílkovin, nebo se spoléhat na izolované rostlinné proteiny a doplňky.

To určitě neznamená, že z veganské či vegetariánské stravy nelze vytěžit vše potřebné. Ale vyžaduje to pečlivé plánování a většinou též doplňování vitamínu B12, železa, omega-3 mastných kyselin a dalších živin. Kromě samotného složení stravy je zásadní také mentální přístup ke stravování – není vhodné označovat některé potraviny jako „špatné", protože to může vést k nezdravému vztahu k jídlu a negativním stravovacím vzorcům. Nezapomeňme, že anorexie (odmítání jídla) patří mezi nejfatálnější psychiatrická onemocnění.

Jinými slovy, vegetariánská či veganská dieta není automaticky zdravější než vyvážená smíšená strava. Ano, smažené a průmyslově zprocesované potraviny, včetně těch masitých, zdravé nejsou. Lze jíst jen rostliny, ale častou nutností pro zdraví jsou pak pravidelné krevní testy a užívání potravinových doplňků. Respektujeme ty, kteří si tuto cestu zvolí z přesvědčení a vydrží to. Je ale zavádějící říkat ve škole dětem, že tato dieta je pro ně výhodná. Dejme jim informace o výhodách i nevýhodách, aby se později mohly samy rozhodnout.

## Vliv spotřeby masa na planetu

Teď se podívejme na tu část „pro planetu". Chov hospodářských zvířat skutečně přispívá k vyšším emisím skleníkových plynů, to je vědecký fakt. Zvířata produkují mimo jiné metan, díky němuž se rychleji otepluje. Protože se otepluje, jiným zvířatům a lidem to škodí. Budou-li děti jíst méně masa, mohlo by být nakonec méně krav a méně emisí. Jestli bude planeta opravdu „zdravější", je sporné. Louky a pastviny jsou ekologicky i společensky hodnotnější než pole, což jsou biologické pouště.

Navíc není vůbec jasné, co se vlastně stane s počty krav, budou-li děti na českých základních školách jíst méně masa. Záleží na tom, jak se zachovají ostatní spotřebitelé a výrobci. S nižší poptávkou klesne cena masa, takže si steaky mohou dovolit i chudší lidé. Je-li nabídka neelastická, počet krav se změní málo či vůbec.

Shodneme se, že se změnou klimatu je vhodné něco dělat. „Pátek pro planetu" je pouze symbolická a u mnohých rodičů nepopulární akce. Není lepší začít u opatření, která jsou vědecky podložená, účinná a konsensuální? Nabízí se hlavně intenzivnější sázení stromů. Stromy globálně vysázené na holinách, kde se nedá jídlo pořádně pěstovat, mohou z atmosféry stáhnout čtvrtinu uhlíku. Hodiny výchovy k občanství by měly zahrnovat i diskuse o účinnosti různých líbivých opatření.

Neděsme děti zbytečně, obzvlášť ne ve škole. Oteplování není jejich vrozená vina. Změna klimatu má technická řešení. Budoucnost pro mladého člověka vypadá lépe než dřív. Přesto čelíme epidemii duševních nemocí dětí, depresí, sebevražd. Proč? Data Stanfordu: Čtyři z deseti mladých lidí se kvůli klimatu bojí mít děti. Polovina se kvůli klimatu cítí smutně, naštvaně, bezmocně a provinile. Pro skoro polovinu představuje klima stres týrající je každý den.

Za to můžeme my dospělí a přispívají k tomu teď školní jídelny. Zamysleme se nad tím, jestli to, co dětem říkáme, dává smysl. Nestačí, že to na první poslech zní dobře. Začneme-li přehánět a lhát, abychom upozornili na dobrou věc, nebude nám nakonec věřit nikdo. Případ USA ukazuje, co se stane, když klimatické politiky ztratí důvěryhodnost – totální obrat. Chceme-li zdravé životní prostředí, stavme na rigorózní vědě a široké podpoře společnosti. „Pátek pro planetu" nesplňuje ani jedno.


Osobní pohled na Mojmíra Hampla

Dlouholetý viceguvernér České národní banky a dnešní šéf Národní rozpočtové rady slaví padesátiny. Žádný náš centrální bankéř nezanechal v oboru takovou stopu. Příklad: před rokem jsem měl seminář ve Švýcarské národní bance. Při obědě přišla řeč na českou měnovou politiku. Ač je Mojmír už roky z ČNB pryč, jeho jméno bylo jediné, jež si Švýcaři vybavili. Podobně na Stanfordu a stejně na Novém Zélandu, odkud komentář píši.

Poštěstilo se mi pracovat jako Mojmírův osobní poradce, když byl viceguvernérem ČNB. Vedení banky řeší věci velké i malé – kam investovat rezervy za biliony, zda snížit pokutu směnárně v Mostě o 10 tisíc. Měl jsem tendenci rochnit se v bilionech a to druhé ignorovat. Mojmírova reakce vystihuje jeho přístup: „Máme povinnost vůči té směnárnici. Pojďme se na to podívat pořádně.“ A případ jsme probírali hodinu ještě před rozkladovou komisí.

Židle ve vedení ČNB může být pohodlná. Člen rady je v bance za boha a nemůže být odvolán; nechce-li pracovat, nedonutíte ho. Historie zná případy, kdy radní svůj mandát takto pojali. Mojmírova nátura je opačná: vášnivé ponoření do všech agend. Též navenek – v počtu zahraničních vystoupení drží za ČNB rekord. Proto i ekonom novozélandské banky zná Mojmírovu přednášku z Bilbaa o digitálních měnách, aniž by o Česku věděl mnoho jiného.

Sluší se připomenout tři klíčové Mojmírovy příspěvky k hospodářské politice:

Bez jeho rozhodujícího hlasu by nezačaly intervence proti koruně. Pak je obhajoval mocněji než zbytek rady dohromady. Výzkum ukazuje, že intervence nakonec splnily svůj účel: trochu vyšší HDP a hlavně zabránění deflaci. Jako vedlejší produkt vznikl obří balík českého majetku v zahraničí, tzv. devizových rezerv. Ten by po konci intervencí obrátil odtok zisků z Česka a vydělal nám z ciziny přes bilion, kdybychom ho spravovali po vzoru Singapuru.

Po skončení kurzového závazku ekonomika střílela ze všech hlavní. Mojmír Hampl tlačil strategicky svižnější zvyšování sazeb než model a aparát ČNB. Bohužel zůstal v menšině a mandát mu vypršel ke konci 2018. Právě neochota ČNB včas upustit papiňák pomohla vyšponovat naši inflaci na rekord oproti zbytku vyspělého světa. Navíc, jak mi řekl, v roce 2021 by Mojmír neváhal intervence symetricky otočit a bobtnající inflaci zklidnit posílením koruny.

Na počátku pandemie se Mojmír jako jeden z mála elitních odborníků odvážil kritizovat lockdowny. Tehdy za to schytal bídu, ale dnes musíme dvakrát podtrhnout, že měl pravdu. Data ukazují, že lockdowny měly na šíření čínského viru malý vliv. Zato s náklady plošných uzávěr se budeme vyrovnávat po generace. Zavřít školy a všechno, jiná možnost není, volali ostatní experti. Inu, v příští pandemii uzávěry mohou fungovat, ale věřit už jim nebudeme.

Méně známý střípek z Mojmírovy kariéry: mocně vzdoroval nákupu čínských vládních dluhopisů z peněz ČNB v době, kdy si druhý viceguvernér balil do Číny coby velvyslanec. Odborné útvary byly proti, ale „čínská sekce“ (jak Mojmír přezdíval orientální kliku v ČNB) to protlačila silou. Nové vedení ČNB našlo nakonec dost soudnosti, aby čínské dluhopisy předloni tiše prodalo, a tím dalo Mojmírovi a vlastním odborníkům za pravdu.

Mojmír naslouchá druhé straně.
Proto si Mojmír Hampl může dovolit mluvit zpříma, silně a jasně, a přitom ho dnes coby ztělesnění rozpočtové zodpovědnosti respektují osobnosti zleva doprava. Povede-li se dát veřejné finance do pořádku, bude to jeho zásluha. Jako jeden z mála předních národohospodářů zvládá i publikovat v zahraničních vědeckých časopisech. Do šesté dekády života vstupuje v plné síle. Vrchol kariéry má před sebou.

Autor je profesor na Institutu ekonomických studií FSV UK, zakladatel iniciativy Zrušme inflaci.


Mladí florbalisté Litomyšle úspěšní na největším středoevropském turnaji

V lednu se tým florbalistů Litomyšle opět podíval na prestižní turnaj Prague Floorball Cup, neoficiální mistrovství střední Evropy pro nejmladší hráče. Účastní se ho každoročně kolem 200 týmů a přes 3000 hráčů. Letos přijely týmy z 6 zemí: kromě Česka též z Lotyšska, Polska, Slovenska, Německa a Rakouska. V kategoriích elévů hrálo celkem 52 týmů.

Vzhledem k obrovské konkurenci je medailová logika turnaje neúprosná: vyhrát všechny zápasy, nebo jednou zaváhat a mít štěstí na výsledky soupeřů. To jsme neměli, takže i přes jedinou prohru z 6 odehraných zápasů si odvážíme 5. místo. Jakkoli jsme tedy nevyrovnali loňský bronz, kluci ukázali, že se mohou směle měřit s nejlepšími hráči našeho koutu Evropy.

Nejprve jsme bez potíží přejeli Spartu 3:0. V následujícím duelu s brněnskými Troopers jsme si ale vybrali slabší chvilky a v poločase prohrávali už 0:3 po nechytatelných střelách soupeře do šibenice. Pak jsme soupeře zamkli a postupně snížili na 2:3. Při závěrečné power play jsme dostali míček na brankovou čáru, ale ne až do brány.

Chuť jsme si spravili v duelu s dalším superligovým týmem, pražským Chodovem. V parádní atmosféře zaplněné hostivařské haly jsme otočili skóre z 1:2 na 5:2. Chodov pak zabral a snížil na 5:4, ale vítězství jsme si už sebrat nenechali. Večer jsme navštívili superligové utkání mužů mezi Bohemians a Mladou Boleslaví, aktuálně 2 ze 3 nejlepších týmů tabulky. Naši kluci byli vybráni, aby při nástupu do utkání před tisícem diváků v krásné UNYP aréně doprovodili na hrací plochu hráče Bolky (s Bohemkou nastupovali berlínští kluci a holky z Red Devils). Kluci tak přirozeně fandili Bolce, jež se jim odměnila spoustu parádních gólů a vítězstvím 9:5.

Druhý den ráno náš čekal soupeř z Lotyšska. Úvod zápasu jsme zase zaspali a rychle prohrávali 0:2. Ještě do poločasu jsme ale dokázali vyrovnat. Dvě minuty před koncem se soupeř dostal do vedení, ale než jsme stihli odvolat gólmana pro závěrečnou power play, vyrovnali jsme při normálním počtu hráčů v poli. V posledních vteřinách jsme navíc trefili tyčku.

V dalším zápase jsme si v odvetě poradili s Chodovem 3:0. Čekaly nás České Budějovice, proti kterým si kluci s chutí zastříleli. Ale minutu před koncem přišla zpráva, že Lotyši nečekaně vysoko porazili Chodov. V tu chvíli jsme vedli 7:1 a potřebovali k 5. místu další gól. Naskočila speciální formace. Rozhodující gól vstřelil vteřinky před koncem z úniku Fíla!

Na turnaj pojedeme zase v květnu. Opět budeme ze všech klubů reprezentovat nejmenší město, které ale máme nejradši.